Norske ertsforekomster. 237 
- ved Persberg, Norberg, Dannemora*) og mange andre af 
de svenske forekomster). Særlig naar det betænkes, hvor 
sjelden kalksten optræder i de ældste skifere, maa man 
studse over den nøie tilknytning mellem kalksten og jern- 
erts ved de foreliggende leiesteder; kombinationen gjen- 
tager sig saa ofte, at den maa tages med i betragtning, 
naar man vil bygge en theori om forekomsternes genesis. 
Ved kisforekomsterne i skifer derimod træffer man, 
saavidt mig bekjendt, aldrig kalklag i umiddelbar kontakt 
med ertsen eller ertsleistedet; selve kisen kan vistnok nu 
og da indeholde nogle smale striber af kalkspath, og man 
kan naturligvis hist og her, som fex. ved Varaldsøen, Fol- 
dalen og Åreskutan, finde kalklag i betydelige afstande over 
eller under ertsleiestedet, men dette kan paa ingen maade 
sammenlignes med den intime relation mellem erts og kalk- 
lag ved jernerts-forekomsterne. 
Disse sidste maa altsaa være afsatte under betingel- 
ser, som samtidig gav eller kunde give anledning til dan- 
nelse af kalksten, medens omvendt kisforekomsterne er af- 
satte under andre lokale forholde. — Videre forskjel er, 
at jernertserne uden undtagelse er ledsagede af apatit, 
vistnok i hoist vekslende mængder, medens omvendt kis- 
forekomsterne gjennemgaaende udmærker sig ved næsten 
fuldstændig mangel paa fosforsyre- mineraler; denne diffe- 
rance gjenfindes, saavidt det kan afgjøres efter de forskjel- 
lige beskivelser, ogsaa ved de analoge ertsforekomster ellers 
i Europa. 
Mellem de i skifer og de i grundfjeldet optrædende 
kisforekomster møder vi for det første en rent mineralogisk 
forskjel; skifer-leiestederne fører nemlig oftest forholdsvis 
meget kis, i det hele og store mest svovlkis, og temme- 
lig lidet kvarts, underordnet hornblende, glimmer, granat 
*) Efter Dr. A. E. Tørnebohms karter. 
