956 I. H. L. Vogt. 
fra hovedgruben af 289.707 Sk® udfordret gods ved skeid- 
ning vundet 13.685 Sk® eller 4.72 %/ smeltemalm (som sat- 
tes til 4% garkobber) og 243.427 Sk® eller 840 % kjær- 
nekis, som ved kjærneskeidningen leverede 23.612 Sk® eller 
97% kjærne. — Ved en prøvesmeltning i 1843 gav kjær- 
nen 3 % udbragt garkobber, og ved en lignende prøve- 
smeltning i 1844 fik man af kjærnen 8.75% skjærsten å 
42.4 % kobber (forslagningstabet antaget dækket ved kob- 
bergehalten i paasat sortkobberslag), — altsaa 3.71 % kob- 
ber, chemisk indhold, i kjærnen. 
Ved siden af de 9.7 eller 10% kjærne faldt der efter 
Sinding ved skeidningen i middel 58 °/o skrov,*) som frem- 
deles indeholdt i alle fald saa pas meget kobber, at det 
senere lønnede sig godt at extrahere det paa vaad vei. 
En del bestemmelser af kobbergehalten i en række 
skrov-stuffer gav (efter analyse af hytteskriver Johnsen, 
Røros): 
0.90, 1.20. 1.50, 1.54, 1.57, 1.66, 1.73, 1.77, 1.88, 2.20, 2.85, — 
middel 1.7 % kobber. 
Stromeyer (|. c.) anfører, at kjærnen holdt over 1 °/o 
kobber, mest som sulfat. 
Ved den senere udludningsproces udvandt man, ifølge 
verkets daværende bestyrer O. Olsen (% 1861), ca. %/s 
a %/4%0 garkobber af skrovet; da det ikke kan paaregnes, 
at man i praxis fik tilgodegjort mere end omkring halv- 
delen af den virkelige kobbergehalt, og da endvidere skro- 
vet havde ligget udsat for lange tiders indvirkning af regn | 
og snevand, kan skrovets oprindelige chemiske kobbergehalt 
ikke sættes under ca. 1.5 °/o. 
Ved kjærnerøstningen og skeidningen fik man kun til- 
*) 100 dele ren svovlkis (Fe S,) giver 66.679 oxyd (Fe, Os); naar 
man tager hensyn til det med skeidningen forbundne spiltab, synes 
resultatet ganske naturlig. 
