258 18 180 108 NOG 
er derfor hoist tvivlsomt, om kjærneskeidningen, saaledes 
som den blev udført fra 1806 til 1848, virkelig var et 
fremskridt. 
Først i slutten af 1860-aarene, efterat extraktionsme- 
thoden forlængst var indført, gjorde man en temmelig gjen. 
nemgribende omordning i kjærneskeidningen. — Man havde 
ved en del forsøg vundet erfaring for (efter indberetning 
af O. Olsen, ?/2 1870), at skrovet ved at ludes og senere 
tørres oftest smuldrede let, — at kun det blaalig haard- 
brændte skrov modstod smuldringen, — at man paa et vist 
tidspunkt under smuldringen med største lethed kunde skil- 
le kjærnen omtrent aldeles fri for skrov, — at det nævnte 
punkt omtrent indtraadte, naar man ved ludningen havde 
extraheret alle opløselige salte, — at kjærnen des bedre 
modstod ludningen, jo rigere den var, — og at kun den fat- 
tige kjærne let forvitrede, medens den rige, blaa og gule 
kjærne tildels forblev uforandret.*) 
I henhold til disse erfaringer begyndte man i 1869 
med at lede vand over de færdig brændte rosthobe, - efter- 
at disse var afklædte sit stybbedække; ludningen fortsat- 
tes, til luden var bleven saa svag, at den ikke længer var 
tjenlig til kobberfældning. Efter at rosten var bleven tør, 
skeidedes den paa vanlig vis**); den producerede kjærne, 
som var saa at sige fri for skrov, holdt 12—16% kob- 
ding, 1848) pr. 21500 Sk® kis eller 2150 Sk® kjærne 973'/2 Spd, — 
altsaa pr. ton kis kr. 1.13, pr. ton kjærne ca. kr. 11.35 og pr- 
ton garkobber ca kr. 325. — I tiden omkring 1860 regnedes kjær- 
neskeidningen alene til 15 Spd. pr. sk® garkobber, — altsaa ca. 
kr. 375 pr. ton garkobber. 
+ 
Ww 
Smuldringen og den forholdsvis store lethed, hvormed skroy og 
kjeerne kunde skilles fra hinanden, skyldtes antagelig udvaskningen 
af de opløselige kobber- og jernsulfater. 
**) Skeidningen efter den gamle methode kostede 15 Spd. pr. Skt 
garkobber (1860), efter den nye kun 12'/2 Spd. 
