Kjendskabet til Gronlands Indlandsis. 279 
over dettes Indre, og denne Betragtning, Folkets gjennem 
Aarhundreder opsparede Erfaring, hviler næsten helt igjen- 
nem paa rigtig og klar NPE Den gaar! ud 
paa følgende: 
Rundt om i Grønlands Kystland træffer man, især noget 
tilfjelds, Snemarker, hvorfra der udgaar Bræer. Disse 
Isdannelser ere dog kun Smaating mod «den store Landis» 
(Sermersoak), som optager det indre Land, og derfor paa nyere 
Dansk har faaet Navnet Indlandsisen. Om denne ved Grøn- 
lænderne følgende at fortælle: 
Hvor som helst man fra Grønlands mere eller mindre 
sne- og isfri Kyst, hvor dybe Fjorde skjære sig ind mel- 
lem en Vrimmel af Øer og Halvøer, søger ind mod det indre 
af Landet, der støder man før eller senere — undertiden 
helt ude ved Havet, undertiden først et Par hundrede 
Kilometer inde i Landet — paa det selvsamme, fra Kyst- 
landet helt forskjellige Landskab. Der viser sig en Mark 
af Is og Sne, der snart gaar jevnt over i Snemarkerne 
paa Yderlandet og snart staar med en skarp Rand ud mod 
Havet eller Yderlandet. Gaar man tilfjelds og faar Over- 
blik over dette eiendommelige Landskab, saa ser man det 
under en svag Hævning fortsætte sig indefter, indtil det 
taber sig for Øiet, og man ser aldrig sammenhængende 
isfrit Land bagved det, hvorimod man paa mange Steder, 
især yderst i Randen, ser Fjelde, der rage op som Øer i 
den ellers ensiormige hvide Mark. Denne Mark af Is og 
Sne er Indlandsisen, og Fjeldene, der rage op over den, 
ere de saakaldte Nunatakker, hvortil Grønlænderne ogsaa 
henregne de Fjelde, der delvis begrænses af Indlandsisen 
og forresten af Havet eller af Søer foran Isen. 
Grønlænderne ved, at der paa Indlandsisen virker to 
Kræfter, en indre. der skyder Isen frem mod Yderlandet, 
og en anden eller rettere adskillige andre, der ødelægge 
Isens Rand og saaledes gjøre Modstand mod Isens Frem- 
