280 - Peter Eberlin. 
rykning. Langs hele Isranden foregaar der nemlig en 
stadig Afsmeltning og Affalden af Isstykker, og i det indre 
af visse Fjorde, de saakaldte Isfjorde, afbrydes, «kalves», 
der Tid efter anden store Isplader, der fra Indlandsisen 
skyde sig ud i Havet; men trods al den Ødelæggelse af 
Isranden, der saaledes finder Sted, rykker Isen dog ingen- 
lunde tilbage i Landet; Gronlænderne mene endog almin- 
deligvis, at den Aar for Aar tager til og rykker længere 
og længere ud mod Kysten. Dette sidste synes dog at være 
forkjert; det rimeligste er, at Indlandsisen snart tager 
lidt til og snart lidt af, saaledes at den, naar man overser 
noget længere Tidsrum, i alt væsentlig holder sig uforan- 
dret. At Grønlænderne alligevel for det meste mene, at. 
Isen tager til, kan let forklares; den eiendommelige indre 
Kraft, der skyder Indlandsisen frem, Sagnene om Sunde, 
der i gamle Dage skulle have gaaet tvers over Landet, og 
isolerede lagttagelser over Israndens periodiske og stedlige 
Forskydninger ere mere end nok til at forklare, at denne 
Mening cr saa udbredt. Saa meget mærkeligere er det, at. 
der 1 en østgrønlandsk Gjengivelse af et eskimoisk Vand- 
flodssagn indgaar det Led, at hele Grønland engang har 
været dækket af Indlandsisen, der saa senere har trukket. 
sig tilbage til sine nuværende Grænser, ligesom Yderlands- 
bræerne — saaledes heder det hos den østgrønlandske For- 
tæller — til Stadighed sees at aftage. For denne mærke- 
lige Istidsforestilling skal der imidlertid blive gjort Rede i 
et følgende Afsnit. 
I grønlandske Sagn og Fabler foretage Gronlendere 
undertiden Vandringer og Aandeflugter langt ind paa eller 
endog tvers over Indlandsisen, men i Virkeligheden gaa. 
Grønlænderne selvfølgelig ikke langt ind paa Isen, hvor 
de jo ikke have noget at gjøre. Derimod have de ofte Lei- 
lighed til at stifte Bekjendtskab med Indlandsisens yderste 
Bræmme. Paa Rensdyrjagter søge de undertiden ind til 
