282 Peter Eberlin. 
holde Gronlænderne borte fra Indlandsisen; om de spille 
denne Rolle i Virkeligheden, er derimod et Sporgsmaal. 
Gronlænderne ere jo nemlig ingenlunde bange for at færdes 
paa de Dele af Indlandsisen, hvor de have noget at gjore, 
og at de ikke selv foretage lange Vandringer ind paa Isen ~ 
og heller ikke altid have Lyst til at ledsage Fremmede 
paa deres Fxpeditioner ind paa Isen, kan sikkert forklares 
paa anden og naturligere Maade end ved at give Indlandets 
overnaturlige Væsener Skylden. Noget andet er det, at 
Grønlænderne i deres Blanding af Lunhed og Mangel paa 
Oprigtighed undertiden have skudt sig ind under Frygt for. 
Indlands-Væsener, naar de vægrede sig ved at følge Frem- 
mede paa deres Isvandringer. | 
106 
Nordboerne opholdt sig i Grønland fra Slutningen af det 
10de til Slutningen af det 15de Aarhundrede, og der er ı 
«Kongespeilet» fra Midten af det 13de Aarhundrede efterladt 
Vidnesbyrd om deres Opfattelse af Grønlands Indre. Det 
heder nemlig i Kongespeilet, der er forfattet i Form af 
Samtale mellem en Fader og Søn: «Men da du spurgte, 
om Landet (Grønland) var frit for Is eller ikke, eller det 
var bedækket med Is ligesom Havet, da skal du vide det 
for vist, at det er en ringe Del af Landet, hvor der er 
bart for Is, men alt det øvrige er bedækket med den, og 
Folk ved ikke, om Landet er stort eller lidet, fordi alle 
Fjeldstrækningerne og ligeledes alle Dale ere skjulte af 
Isen, saa at man ingensteds finder Aabning derpaa. Det er 
dog vel saaledes i Virkeligheden, at slige Aabninger gives 
enten i de Dale, som ligge mellem Fjeldene, eller langs 
med Stranden, som Dyrene kunne hitte igjennem, thi Dyr 
kunne ikke streife derhen fra andre Lande, medmindre de 
finde Aabninger paa Isen og Laudet bart for den. Folk 
have ofte forsøgt at gaa op paa Landet paa de Fjelde, 
