Kjendskabet til Gronlands Indlandsis. 283 
som ere de hoieste, paa forskjellige Steder, for at se sig om 
og for at prove, om de fandt nogen Del af Landet, som 
var fri for Is og beboelig, men man har ingensteds kunnet 
'opdage sligt, foruden de nu beboede Fgne, som kun strække 
sig kort, langs med selve Kysten». Af dette Vidnesbyrd 
fremgaar, at Nordboerne overalt, hvor de have undersogt 
Gronland, et Stykke inde i Landet ere stodte paa Indlands- 
isen, og at de derfor have draget den Slutning, at Isen 
dækkede det hele Indland, maaske med Undtagelse af 
enkelte Aabninger tvers over Landet. Denne sidste Gis- 
ning skyldes dog snarest Kongespeilets lærde Forfatter, der 
ikke selv havde været i Grønland. 
Ved de talrige Expeditioner, der udgik til Grønland 
fra Slutningen af det 16de til Begyndelsen af det 18de Aar- 
hundrede, bragtes Kundskaben om Grønlands Indre ikke saa 
meget som et Hanefjed frem; derimod opkom der ved en 
af disse Expeditioner — ved en Kjæde af geografiske Vild- 
farelser — en urigtig Forestilling af stor Betydning for 
Opfattelsen af Grønlands Indre. Paa Grund af Opgivelser 
paa et upaalideligt Kort troede nemlig Englænderen F ro- 
bisher, at den amerikanske Side af Davisstrædet, hvor- 
paa han gjorde en Række store Opdagelser, var den syd- 
lige Del af det gamle Grønland, og denne Feiltagelse gav 
Anledning til, at Frobishers Opdagelser i Amerika bleve 
indførte paa Grønlandskortet, hvor de lidt efter lidt vandt 
fast Form som to Sunde tvers over Landet, og i den Skik- 
kelse fandtes de saa — med Navnene «Frobisherstrædet» 
og «Beare-Sund» — paa de Kort, der vare i Kursi største 
Delen af det 17de og Begyndelsen af det 18de Aarhundrede. 
Paa haandskrevne Kort fra Midten af det 17de Aar- 
hundrede havde Kartografen Mejer endvidere, uvist af 
