294 . Peter Eberlin. 
iagttagelserne eller Smaarekognosceringerne ved Isens Rand 
kunne give nogen umiddelbar Viden. Listen over disse 
Vandringer ser saaledes ud: 
1860. Hayes Expedition; 
1867. Englænderne Whymper og Brown, ledsagede 
af Danske og Gronlændere; 
1870. Nordenskiöld og Berggreen; 
1878. Jensen, Kornerup, Groth og Gronlænderen 
Habakuk; 
1883. Nordenskiölds Expedition, hvori deltog Lap- 
perne Anders Rossa og Pava Lars Tuorda; 
1886. Amerikaneren Peary og Maigaard; 
1888. Nansen, Sverdrup, Dietrichson, Kristian- 
sen og Lapperne Ole Ravna og Samuel Bratto. 
Bortseet fra den sidste Expedition, hvis Resultater 
senere skulle omtales, have Isvandringerne først og frem- 
mest ført til det Resultat, at Indlandsisen 1 Vestgrønland 
fortsatte sig indefter, saa langt man kunde øine fra de øst- 
ligste Punkter, man naaede til, og som i Mellemgrønland 
ligge i omtrent Tredjedelen af Afstanden mellem Isens Vest- 
og Østrand,i Nord- og Sydgrønland derimod i en forholdsvis 
ringe Afstand fra Kystlandet. Vandringerne have dernæst 
vist, at Isen steg indefter, saa langt man naaede, og at 
Stigningen i Mellemgrønland var forholdsvis jævn — man 
naaede dog op til 2300 Meter over Havet — medens den 
paa de Steder, hvor man er trængt ind paa Nord- og Syd- 
gronlands Indlandsis, hurtig forte op til store Høider (begge 
Steder ca. 1500 Meter). Endvidere har man faaet Oplys- 
ninger om Isens Bevægelse ud mod Yderlandet, om et mi- 
kroskopisk Liv paa Isen, om Plante- og Dyrelivet paa en 
Nunatak, o. s. v. 0. s. v., og endelig en Antydning af, at 
Isen i Mellemgrønlands mest centrale Dele — idetmindste 
i Overfladen — afløses af Marker af los Sne. Det vil saa- 
ledes ses, at Isvandringerne have givet et stort videnskabe- 
