302 Peter Eberlin. 
tydning i saa Henseende i den ældre Literatur om Indlands 
isen. Derimod er det hoist sandsynligt, at den i første 
Afsnit omtalte ostgronlandske Forestilling om en Tid, da 
Indlandsisen dækkede hele Grønland, er uddannet ved Grøn- 
lændernes Betragtning af Istidssporene i Yderlandet. 
De Mærker fra Grønlands Istid, ved hvilke man kan 
forfølge Indlandsisens fordums Udbredelse, ere fremkomne 
derved, at Is, der glider frem over Land, ridser og kradser 
Fjeldgrunden, afglatter Fjeldsiderne, fører nedstyrtende 
Klippeblokke med sig, afleirer saadanne Klippeblokke, ja 
hele Dynger af Ler, Grus og Sten foran sin Rand o. s. v. 
o. s. v. Ved at forfølge saadanne Merker har man konsta- 
teret, at i hele den danske Del af Vest- og Østgrønland har 
Indlandsisen tidligere været udbredt over Størstedelen af 
Yderlandet, saaledes at der nok er mange Fjeldtoppe, men 
derimod kun enkelte Fjeldlandskaber, der aldrig have væ- 
ret underkuede af Indlandsisen, men som selv 1 Tiden for 
Isens største Udbredelse have raget op som enkeltliggende 
Nunatakker eller som sammenhængende Bjerglande. Der 
maa imidlertid foretages mange Undersøgelser endnu, for 
man naaer saavidt, at der kan udkastes paalidelige Kort 
over de forskjellige Dele af det danske Grønland under 
deres Istid; og hvad den nordenfor dansk Grønland liggende 
Del af Landet angaar, da er der endnu saagodtsom intet 
bekjendt om dets Istidsmærker og navnlig intet om, hvad 
enten de hidrøre fra Indlandsisen, eller de skrive sig fra 
gamle Bræer i Yderlandet. 
Jævnsides med Paavisningen af de gamle Mærker efter 
Indlandsisens større Udbredelse er der i den nyere Tid gaaet 
Undersøgelser over Indlandsisens Evne til ved sin Bevægelse 
henover den faste Klippegrund at omforme dennes Over- 
flade. Om hvad Isen formaar i saa Henseende gaa Menin- 
gerne vidt fra hinanden. Nogle Forskere mene, at Isen ikke 
alene — hvad alle ere enige om — ved det Grus og de 
