Kjendskabet til Gronlands Indlandsis. 309 
ger om Grønlands Indre vare gaaede i Glemme, og det er 
derfor forklarligt nok, at de Søfarende, der i det 16de, 17de 
og Begyndelsen af det 18de Aarhundrede færdedes i Havene 
omkring Grønland, og som væsentlig holdt sig til Landets 
Yderkyster, ikke kunde forstaa, hvorfra Isfjeldene, som de 
mødte, havde deres Oprindelse, og hvorfor de særlig kom 
ud af bestemte Fjorde. Forbauselsen over dette Fænomen 
er udtrykt i Haans Beskrivelse over en Del af Grønlands- 
kysten, hvori det heder om Jakobshavns Isfjord i Mellem- 
grønland: «En Fjord, der altid er fuld af Is, med forfær- 
delige, høie Isfjelde, men hvorfra de komme, er endnu 
ubekjendt; denne Fjord kaldes Isfjord.» 
S. 288. Der er fra Begyndelsen af forrige Aarhundrede 
— bortseet fra en enkeltstaaende Efterretning om et Forsøg, 
der skal være gjort, paa med Skier at trænge frem over 
Indlandsisen, og hvorved en Mand skal være styrtet i en 
Isrevne og omkommet, — endnu kun at nævne, og det endda 
kun som Kuriosum, at Lægen Osten i Aaret 1743 sad i 
Grønland og udkastede Planer til at smelte Indlandsisen 
bort ved Hjælp af Brændspeil. Han skriver blandt andet: 
«Man betænke kun den Skade, Isen uimodstaaelig tilveie- 
bringer . . . Isen synes vel næsten uovervindelig og uimod- 
stridelig, men dog er den overvættes Hede, som de ved 
overmaade store Brændspeil koncentrerede Solens Straaler 
lettelig tilveiebringe, i det allermindste ligesaa mægtig.» 
S. 289. Giesecke erhvervede sig desuden ved Reiser 
i Kystlandet et nøie Kjendskab til Indlandsisens Bræmme 
og udgav 1825 et Kort over det sydligste Grønland, hvor- 
paa Isens Vestgrændse mod Yderlandet og Havet er bestemt 
markeret, en Omstændighed, hvorved Kortet hæver sig 
over alle ældre Grønlandskort. 
(Nærværende Afhandling er en »anden og ændret Udgave« afen Række 
Artikler, der i Mai og Juni 1889 have været optagne i dansk Nationaltidende.) 
