202 Amund Helland 



dets sydøstlige Del og har i det hele en elliptisk Figur med 

 den lange Axe omtrent i øst-vestlig Retning. Mange Bræer 

 og mange Elve næres af denne Jøkull, saaledes som dens to 

 Navne angiver. Vulkaner eller Steder, hvor der har været 

 iagttaget vulkanske Udbrud under Jøkullen, tindes, men er 

 lidet kj endte. Saameget er imidlertid sikkert, at vulkanske 

 Udbrud med ledsagende Jøkulhlaup har fundet Sted i 

 ØræfajøJcuU i Aarene 1341, 1362, 1598, 1727. Fremdeles 

 augives Udbrud fra Sihujokull, en Del af Vatnajøkull, i 1389 

 og i 1753, fra Grimsvotn i 1598, 1685 og 1716, ligesom fra 

 Skeibardr jøkull i 1681, 1725, 1727, 1774, 1784. Imidlertid er 

 det et Spørgsmaal om Udbrudsstedet for Grhnsvotn og i Skei- 

 bardrjøkull i Virkeligheden repræsenterer to særskilte Ud- 

 brudssteder. Saameget er sikkert, at Vulkaner holder til paa 

 flere Steder under Isen. 



Vatnajøkull er Kilden for Islands fleste og største 

 Elve, men paa Grund af Beliggenheden i den sydøstlige Del 

 af Landet bliver Elvene mod Nord (og Vest) lange, de mod 

 Syd (og Øst) korte, Paa Sydsiden afJøkullen lïra, Lômagnûpr 

 og østover imod Hornafjerbr er Jøkullen adskilt fra Havet 

 kun ved en smal Eand af Land, der for en væsentlig Del 

 indtages af Sande. Jøkullens Nordside støder op mod det 

 store Odabahraun og andre øde Strækninger og er saare 

 lidet kjendt. At opregue og nærmere omtale alle de Bræer, 

 som udsendes fra Vatnajøkull, er fortiden ikke muligt, da de 

 ikke alle er kj endte. Her maa vi derfor kun forsøge paa at 

 faa en Oversigt over de vigtigste af de kjendte Bræer, idet 

 vi begynder østligst. 



Den østligste Udligger af det store Jøkelfelt erPrdndar- 

 jøkull, et høit, fladt, isdækket Fjeld imellem Hamarsdalr og 

 Gjeithellnadalr, helt adskilt ifra Vatnajøkull ved den sidst- 

 nævnte Dal. 



Ned imod Dalene i Hornafjorbr søger 3 Bræer fra Vatna- 

 jøkull, hver Bræ i sit Dalføre, den ostligste kaldes Hoffells- 



