210 Amund Helland. 



man kjender ialt 13, Myrdalsjøkull er en mægtig og 

 snavset Ismark, der skraaner jævnt op imod en flad Ryg, 

 hvor Katla eller Køtlugjd ligger. Foran Bræen ligger Myr- 

 dalssandr, der gjennemstrømmes af de brede Elve, som kom- 

 mar fra Jøkullen. Sydsiden af Myrdalsjøkull og Eyjafjalla- 

 jøkull adskilles kun ved en forholdsvis smal Rand af Land 

 fra Havet, og her ligger flere mindre Sande, Sélheimasandr, 

 Skågasandr og Eyjafjallasandr. Dog er disse Sande smaa 

 sammenlignede med Breihamerkrsandr og Myrdalssandr, lige- 

 som Landstrækningen her i syd for Bræerne i Eyjafjallasveit 

 og i Myrdalr har brugbart Land og ikke faa Gaarde. 



SoIheimajøkuU kaldes den Del af Bræen, som ligger mel- 

 lem Eyjafjallajøkull og den egentlige Myrdalsjøkull, og her 

 kommer ud af Bræen Elven FuUlcekr eller Jokuld d Sôlheîma- 

 sandi, en slem og skidden Elv, der lugter overordentligt stærkt 

 af Svovlvandstof, en Egenskab, som ogsaa skal udmærke et 

 Par andre Bræelve paa Island, men ingen lugter saa slemt 

 som denne. 



Eyjafjallajokullj 5432 Fod over Havet, den vestligste Del 

 af de her omhandlede Ismasser, er ogsaa en Vulkan med 

 Udbrud i 1612 og 1821; nær Toppen er efter Sveinn Pdlsson, 

 der besteg Jøkullen i 1793, en Fordybning, den han ansaa 

 for et utvivlsomt Krater. Mod Nordsiden sender denne Jøkel 

 forskjellige Bræer ned, hvilke imidlertid ikke er nærmere 

 undersøgte. 



I nordlig Retning for MerkurjokuU ligger en 2 Kvadrat- 

 mile stor Ismark, som benævnes Torfajekull. Denne Bræ 

 fortjente nærmere at studeres, da talrige hede Kilder, Hverrer 

 og Laug skal forekomme ved Jøkullen. Olafsen og Toveisen 

 har været oppe her og seet Hverrerne. '■ 



Ovenfor Fljôtshliô ligger TindfjallajcrkuU, en liden Ismark, 



hvorfra nogle Pigge rager op. 



Ldngjokull, der dækker circa 25 Kvadratmile, og som naar 



