Om Islands Jøkler. 229 



mærkelig Undtagelse er Lagarfljot, hvis øverste Del rigtig- 

 nok paa en Strækning af mindst 9 Kilometer, er udfyldt, men 

 som enduu mærkværdigt nok har bevaret et Dyb paa 110 Me- 

 ter over en Del af sin Udstrækning. Ellers vil man kun 

 finde sjeldne Exempler fra Island paa, at grumsede Jøkelelve 

 gjennemløber Indsøer, selv om Elvene har en Længde paa 

 100 til 200 Kilometer. Overhovedet tyder alle Mærker paa, 

 at Islands Overflade i høi Grad er forandret i postglacial 

 Tid, meget mere end til Exempel Norges, og Aarsagen hertil 

 er den, at Bræerne er større og mægtigere, og at Bergarterne 

 har mindre Modstandsevne. At Vulkanerne ogsaa her har 

 spillet en meget væsentlig Rolle til at forandre Overfladen 

 er iøinefaldende for enhver, der har reist i Landet. 



Paa lange Strækninger af den sydlige Kyst paa Island 

 danner der sig foran Elvene Sandtunger, der øiensynligt er et 

 Produkt af Elvenes og Havets forenede Arbeide. Disse Sand- 

 tunger, der afspærrer en indenfor liggende Vandansamling, er 

 ofte mærkværdigt regelmæssigt uddannede. Foran Àlptafjeràr 

 ligger Starmyrartangi og lignende Tanger eller Tunger af Sand 

 ligger foran Lonfjørdr, Papafjørdr, Skardsfjerdr^ Hornafjordr 

 og mange andre Steder. Deres Dannelse er som før berørt 

 et Produkt af Elvenes og Havets Virkninger. Idet det i 

 Elvene strømmende Vand med dets Sand og Slam støder 

 paa Havets Bølger og dets Strømme, mister det meget af 

 sin Hastighed og breder sig samtidigt ud. Imellem Elvene 

 og Havet er der et vist Mellemrum, hvor Våndenes Bevægelse 

 holder hverandre iLigevægt, og her dannes disse Sandbanker, der 

 ligger saa paafaldende regelmæssigt foran Islands Sydkyst. 



Ligesom Bræerne saaledes har ogsaa Elvene sin eroderende 

 Virkning paa det Fjeld, hvorover de strømmer, Jøkulsa å 

 Bru har gravet sig en dyb Erosionsrende paa 20, 30, 40 

 Fods Dybde og mere. Men især er de af Elvene udskaarne 

 Gjel, eller, som de paa Island oftest kaldes, Gljufr, dy be og 



