Om Islands Jøkler. 231 



udmunder i eu Hoveddal eller i en Fjord. Elven vil da styrte 

 ud i Hoveddalen i en Fos; Exempler er Fosse i SeydisfjørOr : 

 en ved Vestdalseyri paa Nordsiden og en ved Hamnastadir paa 

 Sydsiden af Fjorden. Her udmunder to Sidedale i høiere Niveau 

 over Fjorden, og begge Elve styrter sig i smaa Fosse ned mod 

 Fjorden, men samtidigt har de dannet sig Erosionsleier, og 

 disse følger paa enkelte Strækninger Gange af søileformet 

 Basalt, fordi disse er Svaghedslinier i Basaltformationen, lîge- 

 som de er Linier af større Modsi åndsevne i Palagonittuf, 

 hvor de undertiden staar op som Rygge i Erosionsleierne. 

 Fosse fremkommer og, hvor Elve styrter sig ned i en Sække- 

 dal, men de smukkeste og mærkeligste Fosse synes paa Is- 

 land at fremkomme der, hvor en haardere Bergart, Basalt, 

 ligger over den blødere, Tuf. 



Til disse mere iøinefaldende Erosionsmærker efter Vand 

 kan endun føies de mindre storartede, men ikke mindre 

 lærerige Erosionsmærker efter Vinden. Disse Mærker efter 

 Vinden paa faste Stene er lidet paaagtede, men yderst kuri- 

 øre Fænomener. Paa Sandene, hvor Stene længe har ligget 

 i Ro uden at omtumles af Elve, er Vindmærker ikke sjeldne; 

 de er saaledes meget almindelige paa Sprengisandr, hvor 

 store Strækninger ikke er udsat for Flomme og Jøkulhlaup, 

 og hvor Stenene derfor kan ligge i Ro i lange Tidsrum. 

 Her er Overfladen af Stene saare hyppigt ligesom arret, der 

 er uregelmæssige Fordybninger af langstrakt Form og sam- 

 tidigt har Stenene et Udseende, som om de var overstrøget 

 med en tynd Fernis, de er glatte, som af en begyndende 

 Politur. Disse Mærker, der staar tæt ved Siden af hver- 

 andre, kan ikke forvexles med glaciale Skuringsmærker, da 

 de er mere uregelmæssige, konkave, aflange, ofte med en 

 Længde paa nogle Centimeter og en Centimeter dybe. I 

 Begyndelsen forstod jeg ikke Betydningen af disse besynder- 

 lige Mærker, som jeg stadigt iagttog især paa Hjørnerne af 



