372 Karl Pettersen. 



c) Opover højfjeldet gjennemsættes gneisen, der her er at 

 indorne under Blaatindens hvidlige højfjeldsgneis, af en 

 graalig dioritisk bergart.' Deune, der er ulaget, og som 

 opover mod de egentlige topflader optræder mere ene- 

 raadeude, gjennemsættes igjen af og veksler overordent- 

 lig hyppig med tildels svære masser af den mørke diori- 

 tiske sten, som tidligere er omhandlet fra profilet op- 

 over Blaatind. 



Den nysnævnte lyse diorit, hvoraf prøve har været 

 tilsendt A. v. Lasaulx i Bonn, beskrives saaledes af 

 Weber, der under Lasaulx's tilsyn har underkastet den 

 en mikroskopisk analyse. 



»Stenens blandingsdele — plagioklas, hornblende og 

 glimmer — , der tildels have tabt sin naturlige friskhed, 

 optræder her hyppig i livlig polariserende, epidotligneude 

 aggregater, Epidot optræder ogsaa selvstændig i tal- 

 rige blade.« 



»Feltspathen danner et pragtfuld blomsterlignende 

 aggregat af sn^aa lister med talrige epidotblade. Især er 

 det feltspathen, der træder smukt frem i polariseret lys. 

 Kjernen af disse livligt brogede aggregater viser i regelen 

 plagioklasens tvillingstribning. Friskest er dog glimmeren. 

 Denne optræder i regelen i brune uregelmæssigt begrændsede 

 lister. Den blaalig-grønne hornblende viser næsten aldrig 

 nogen mere regelmæssig begrændsning. Bringes samme i 

 mørke under korsstillede nikoUer, saa træder den fremskredne 

 forvitring navnlig frem derved, at livligt polariserende kan- 

 ter optræder om hornblendekjernen. 



Foruden magnetjernsten optræder noget kvarts, der tildels 

 synes at være af sekundær oprindelse og- at have dannet sig 

 paa sprækker og rifter. 



Magnetit optræder som accessbrisk bestanddel i stenen. 

 Denne noget omvandlede sten synes nærmest at maatte 

 være at bestemme som en diorit.« 



