Bidrag til de norske kyststrøgs geelogi. 37 7 



en mere granistisk struktur. I dagfladerne er lagdeling ikke 

 at iagttage. At bergarten imidlertid fremdeles er den graa 

 gneis, synes at fremgaa deraf, at de løse fjærestene altid 

 vise en udpræget gneis-struktur, medens brudstykker af mere 

 ren granit ikke vil være at paavise. 



Straks søndenfor Vatnet afløses gneisen af lerglimmer- 

 skifer i veksling med mild kloritisk skifer. Strøgretningen 

 er her regelmæssig o — v. med 45° nordligt fald. Lejnings- 

 forholdene ere her saaledes bestemt afvigende fra de, der 

 raader inden den tilstødende gneisafdeling. Man er i virke- 

 ligheden ogsaa her nfaaet ind i et yngre skiferfelt, som har 

 en stor udbredelse over disse strøg, og som herfra er at for- 

 følge videre over aasdragene i sammenhæng sydover til 

 Skogsfjordvand. 



Den mellem Daavfjord og Grundfjord opstigende aasryg, 

 hvis højeste toppe dannes af Haarskolten og Blaaryggen, 

 omkring 1200' høje, er bygget af lagrækker af gneis med 

 Lyppig overgang til gneis granit. Ogsaa her gjennemsættes 

 gneisen af forskjellige større og mindre dioritiske partier. 

 Et af disse bygger saaledes den egentlige Haarskolt. 



I aasdragets sydligste parti afløses gneisen af det nys- 

 nævnte yngre skiferfelt med sine milde grønlige kloritiske 

 skifere og lerglimmerskifere. Strøgretning øst — vestlig med 

 nordligt fald. 



Henimod bunden af Grundfjord ved sammes vestlige 

 side optræder ved gaarden Havn i dette yngre skiterfelt en 

 lejeformig dannelse af en særkeles smuk svovlkis noget ind- 

 blandet med Kvarts. Lejet har en mægtighed af 4 à 6' 

 (1.3 — 1.9). En fleraarig grubedrift var her i gang for nogle 

 aar tilbage. Dioritiske partier optræde i nærheden. 



Fig. 9. Profil fra Skogsfjordvand over til bunden af 

 Daavfjord. 

 a) om bredderne af våndet grønlig kloritisk haardskifer. 



Strøg 0.— v., fald n. 



