Bidrag til de norske kyststrøgs geologi. 381 



fjeldspartierne om RiDgvand er strøgretoingen saagodtsora 

 eneraadende nord — sydlig. De dioritiske gangpartier synes 

 saaledes her at gaa over til lejeformige dannelser. 



Den her omhandlede diorit dannes af hornblende som 

 den oftest helt forherskende bestanddel med mer eller mindre 

 sparsomt indblandet plagioklas. Bergarten er i regelen af 

 en temmelig smaakornet struktur. Inden de højere liggende 

 niveauer viser dioriten sig oftere mere grovkornet, plagio- 

 klasen træder stærkere frem og inden de højest liggende 

 fjeldpartier kan man træffe paa udbredte afsondringer, hvor 

 plagioklasen endog danner den stærkest fremtrædende be- 

 standdel. 



Idet dioriten her saaledes paa flere steder synes at op- 

 træde mere bestemt gangförmig, kunne dette vistnok være 

 at opfatte som et vidnesbyrd om bergartens eruptive oprin- 

 delse. Forskjellige forholde synes imidlertid i saa henseende 

 ligesaa snart at kunne pege i modsat retning. Lag af en 

 amfibolitisk sten, der petrografisk.staar dioriten nær, er oftere 

 at paavise inden gneisafdelingen under forholde, der vidne 

 for, at de øprindelig tilhøre denne. Dioritens oftere bestemt 

 lejeformige optræden mellem gneisens lagrækker og fremfor- 

 alt den saa overordentlig hyppige fremtræden af dioritiske 

 drag, der ofte kan lade en i uvished, om hvilKen af disse 

 bergartei' gneisen eller dioriten danner feltets hovedled, ere 

 forholde, der ligesaasnart kunne tyde hen paa en samtidig 

 og ensartet oprindelse. 



Skulgamstindernes oligoklas-gneis gaar ofte over til en 

 gneis-granit. I partierne om Glimma afløses gneisen af en 

 renere granitisk sten. Denne viser en hvid grundfarve, idet 

 feltspathen dannes af en hvid oligoklas ofte med udpræget 

 tvillingstribning. 



Stenen er paa sine steder ret rigelig indfældt med smaa 

 blade af magnesia-glimmer, paa andre steder derimod paa 

 det nærmeste glimmerft'i, men derimod sparsomt spættetmed 



