382 Karl Pettersen. 



et grønlig kloritisk mineral. Af struktur er bergarten snart 

 mere grovkornig, snart smaakornig og da oftest mere 

 kvartsrig. 



Forholdene efter højfjeldspartierne fra Glimma nordover 

 til Soltinderne har der ikke været anledning til nærmere at 

 undersøge. Det maa saaledes indtil videre henstaa uafgjort, 

 hvorvidt graniten optræder mere eneraadende over disse 

 strøg eller alene som mer eller mindre underordnede partier 

 inden oligoklas-gneisen. Der er dog paa forhaaand nærmest 

 grund til at antage, at graniten her staar i samme forhold 

 til oligoklas-gneisen, som gneis-graüiten inden Kvalsundets 

 gneisafdeling til gneisen der. 



Ligesom gneisen findes ogsaa graniten efter Skalgams- 

 tindernes drag i stort maal gjennemsat af dioritiske partier. 



De nesformede fremspring langs øens nordlige side mel- 

 lem Skogsfjord og Dyrfjord, mellem Dyrfjord og Fagerfjord, 

 Fagerfjord og Vægfjord, Vægfjord og Daavfjord og endelig 

 Daavfjord og Grundfjord er bygget af gneisartede lagrækker, 

 der i petrografisk henseende nærmest er at indordne under 

 Kvalsundets gneis. De dannes her af haard glimmergneis i 

 veksling med hornblende-skifer og hornblende-gneis og med 

 hyppig overgang til gneis-granit, tildels ogsaa til renere 

 granitisk sten. I fjeldpartierne paa begge sider af Daav- 

 fjord findes gneisen hyppig gjennemsat af partier af mørk 

 diorit. 



Lagstillingen inden de her omhandlede strøg viser i 

 regelen en omkring nord— sydlig strøgretning med verti- 

 kalt fald. 



b. Dividal s-gruppen. 



Langs bredderne af Skogsfjordvandet afløses Kvalsundets 

 gneisafdeling af lagrækker af en yngre gruppe, der indtager 

 et forholdsvis ret anseeligt omraade over Ringvats-øens nord- 

 lige part. Som det vil sees af profilridset fig. 9, der er op- 



