Bidrag til de uorske kyststrøgs geologi. 391 



dringer. Som saadan optræder paa etsteds en mørk ulaget 

 bergart, i hvilken feltspathen dannes af en graaligsort til 

 sort plageoklas (antagelig oligoklas) med særdeles udpræget 

 tvillingstribning. Gneisens strøgretning omkring n. — s. med 

 stejlt østligt fald. 



Ved Sandvær afsluttes Risø-gruppen mod nord. Denne 

 dannes af et omkring 120' (38 m.) højt bergdrag, der 

 stejlt stiger op som en smal ryg langs øens vestlige side. 



Fra foden af dette skyder et forholdsvis anseeligt myr- 

 dækket underland frem østover. Ved fjæren her er fandet 

 forskjellige brudstykker af en graalig, tildels lerholdig fin- 

 kornet kalksten, der utvivlsomt synes at maatte være af en 

 forholdsvis ung oprindelse. Den leder saaledes tanken nær- 

 mest hen til Eocæntidens ilyschdannelser. Denne kalksten 

 viser hyppige kondritiske aftryk. Idet disse algelignende 

 aftryk med sine afrundede grene gjennemsætter stenen i de 

 forskjelligste retninger, vil der nærmest være grund til at 

 fæste sig ved den af A. G. Nathorst fremholdte forklaring*) 

 hvorefter disse aftryk ere at tilskrive ormagtige dyrs bevæ- 

 gelser over eller gjennem slammet. Antallet af de paaviste 

 brudstykker af denne kalksten er for stort til, at der skulde 

 kunne synes at være grund til at holde paa en forudsætning 

 om, at de kunne være tilførte langvejs fra f. eks. gjennem 

 drivis. De maa snarere være at henføre til et mere nær- 

 liggende opriudeligt hjemsted og kunne i saa tilfælde have 

 tilhørt en yngre, maaske endog til tærtiærtiden hørende dan- 

 nelse, der er paa disse brudstykker nær senere sporløst er 

 udslettet. 



*) „Om spor af några evertebrerade djur m, v." Vet. Ak. Handlingar. 



Bd. 18. 

 '•■) Cfr. „Arctis". Arcli. for Math, og Naturv. VI B. 



