Bidrag til de norske kyststrøgs geologi. 401 



a. de ved Kornes optrædende før omhandlede skiferdannel- 

 ser i tilknytning til diorit. 



b. kvartsitiske skifere med grønlig-kloritisk glimmer, — 

 ofte i tykbænkede lag. Denne skifer er temmelig kry- 

 stallinsk ud viklet, optager undertiden noget feltspath 

 og kan da paa sine steder erholde et gneisartet (gneis- 

 granitisk) præg. 



c. Hornblendeskifer, strøg 60°, fald 20° n.v. 



d. tyndlagede grønlige kvartsitiske skifere. 



e. graa ulaget gneis (gneis-granit) stikker her frem efter et 

 større sammenhængende omraade. Bergarten er forøv- 

 rigt af en temmelig ren granitisk struktur, og minder i 

 det hele lidet om gneisen. 



f. Hamrene stikke op over underlandet som en større 

 knaus. De dybest liggende partier er bygget af sorte 

 og grønlige milde skifere i veksling med kvartsitiske 

 skifere. Disse overdækkes af den epidotførende diorit, 

 der ogsaa her gjennemsættes af aarer af kvarts og 

 kalkspath, indfældt med kobberkis og jernglimmer, 

 Ogsaa den dioritiske grundmasse findes indsprængt med 

 kobberkis. 



g. ved Kammen ligger skiferen i overlejningsforhold til 

 dioriten. 



Fig. 15. Profil fra stranden lidt søndenfor Kammen op- 

 over Mortenstind: 



a. Et større sammenhængende dioritisk parti. 



b. Kvartsitisk skifer, — ofte gulhvid sandstenagtig — med 

 mægtige indlejninger af magnesia-kalk , indfældt med 

 klumper af ren hvid kvarts. Lagstillingen er her i 

 regelen stærkt presset. 



c. Det herfra opstigende højfjeld er bygget af en graa 

 granitartet bergart. Strukturen inden disse lavere lig- 

 gende niveauer minder ikke om gneisen. Efter hvad 

 der kunde iagttages fra underlandet, var dog bestemt 



Archiv for Mathematik og Naturvidenskab. 7 B. 26 



