Bidrag til de norske kyststrøgs geologi. 403 



graa kvartsrig, snart lerskiferagtig, snart kloritisk skifer, 

 der indeslutter partier af en dolomitisk sten i bænke eller 

 tyndere lag. 



Strøgretningen inden denne yngre afdeling er temmelig 

 regelmæssig omkring o.— v. med 20 à 30° nordligt fald. Paa 

 sine steder kunne lagrækkerne inden denne afdeling optræde 

 stærkt pressede eller foldede. 



Denne afdeling, der antagelig er at sammenstille med 

 Eingvatsøens yngre skiferafdeling, vil saaledes være at ind- 

 ordne under Dividals-gruppen og at henføre til sammes 

 yngste periode. Der kan maaske være grund til at forud- 

 sætte, at Vandstuens skiferafdeling — betegnet ved sine ind- 

 lejninger af kalksten og magnesia- kalk — danner feltets 

 yngste led. 



Vanøens Dividals-gruppe findes overordentlig hyppig 

 gjennemsat af ejendommelige dioritiske dannelser. Epidot 

 optræder som en hyppig indblanding i disse. Stenen er 

 stærkt indfældt med kalkspath og paa sine steder temmelig 

 rigelig indsprængt med kobberkis. Aarer af rødlig skapolit 

 optræder hyppigt gjennemsættende dioriten langs efter øens 

 sydostlige side. 



I kontakten med skiferen gaar dioriten oftere over til 

 en laget grønskifer. 



Kvalkjæftens fjeldparti er bygget af lagrækker af tynd- 

 laget kvartsitisk skifer i næsten horisontal lagstilling. Denne 

 optræder her i en mægtighed af opimod 1500' (475 m.) Den 

 er antagelig at henføre til Tromsø glimmerskifer-gruppes 

 ældre afdeling. 



8. Karlsø 



har et fladeindhold af 0.7 n. D mil (66 D km.) Den er 

 sammensat af tvende lave, opimod 400' (125 m.) høje aas- 



26* 



