Bidrag til de norske kyststrøgs geologi. 407 



Og munder ud ved øens sydostlige side ved gaarden Grøt- 

 Desbugt. 



Ved de her nævnte to skar i forbindelse med Grøtnesdal 

 udskilles øens fjeldmasse i 4 mere selvstændige fjeldpartier, 

 nemlig : 



Rensvolddraget nordligst, 



Kundfj eldets drag — mellem Nord- og Sørskår, 



Kollen østenfor Grøtnesdal og 



Renskartindens drag, der bygger øens sydligste del. 

 Dette sidste drag naar i Renskarstindeu sin største højde 

 med omkring 3000' (941 m.) Denne tind danner ogsaa øens 

 højeste top. 



Til Renø er i orografisk henseende tilknyttet den lille 

 Nipø med et par tilliggende smaa-øer eller holmer, der 

 rejse sig op fra havfladen straks søndenfor øens sydspidse. 



Fig. 17. Profil over Nipø, Finkroken til Sæterelv. 



a. Nipø bygget af mild lerglimmerskifer. Strøg 120°, fald 

 30° no. 



b. ved Finkroken mild mørk buklet Lerglimmerskifer, — 

 tildels kulstofholdig med sort streg — veksling med 

 kvartsitisk glimmer-skifer. Efter strandpartierne strøg- 

 retning 60 à 70° med 30° sydostligt fald, længere op 

 afbøjes faldretningeu til nordvestlig. 



c. Krartsitisk skifer, — strøgretning 60°, fald 30 à 45° n.v. 

 Denne kvartsitiske afdeling optræder her inden et større 

 sammenhængende omraade og er langs strandpartierne 

 og underlandet at følge gjennem en længere strækning, 

 byggende lagrækker med -smuk regelmæssig lagdeling. 



d. den milde lerglimmerskifer, fald n.v. 



e. lagrækker af kvartsit, — i conform lagstilling med den, 

 der raader inden (d), • 



f. smuk grøn kloritisk skifer, 



g. opover fjeldmassen fra nordre side af Sæterelvdal mild 

 ■ lerglimmerskifer i mægtige lagrækker. Disse fortsætte 



