410 Karl Pettersen. 



lig'. Langs øens østlige side er faldet svagt vestligt, 

 langs den vestlige side derimod svagt østligt. 

 Denne afdeling bygger øens nordlige hovedparti, — i 

 strøget fra Sørskår til øens nordpynt. 



B. Orografisk og geologisk oversigt. 



De lier omhandlede øpartier begrændse som et samlet 

 hele et temmelig regelmæssigt omraade, der efter det subjek- 

 tive skjønne kan være at opfatte enten som et kvadrat eller 

 som en cirkellignende flade. Kvadratets side eller cirkel- 

 fladens gjennemsnitslinje har en længde af 5 à 6 mil (56 à 

 68 km.). De enkelte øers ligesom ogsaa de til samme knyt- 

 tede feltdrags længdeaxer bøje sig nogenlunde regelmæssigt 

 efter svingningerne af omraadets grændselinjer. 



I lighed med det efter kyststrækningens øgrupper saa 

 almindelig raadende forhold er ogsaa her de enkelte øers 

 fjeldmasser udsondrede i forskjellige mere eller mindre selv- 

 stændigt optrædende fjeldpartier, — dels ved lavtliggende 

 af alluvialdannelser byggede ejder, dels ved højere liggende 

 fjeldgjennemskjæririger. Imellem øerne her mangler dog 

 den store Ringvatsø ligesom ogsaa den udenfor gneisfeitet 

 liggende Renø ganske ejdedannelser. Imidlertid er dog 

 ogsaa fjeldmasserne over disse to øer temmelig stærkt ud- 

 skildte gjenuem lavere liggende dalformige gjennemskjæ- 

 ringer. 



Samtlige større øer inden det her omhandlede omraade 

 ere høje eg bjergfulde og viser i regelen det samme oro- 

 grafiske grundpræg, der karakteriserer det nordlige Norges 

 kyststrøg i det hele. Paa grund af fjeldmassernes stærke 

 udstykning ere fjelddragene i regelen korte og naa sjelden 



