Bidrag til de norske kyststrøgs geologi, 411 



op imod 1 mils (11,3 km.) længde. Den store flerhed af 

 disse naa ikke engang paa langt nær en saadan længde. 

 Af de mere samlede fjelddrag er navnlig at fremhæve Skul- 

 gamstindernes og Soltindernes omkring 1 V2 mil (17 km.) 

 lange kjededrag efter Ringvatsøens østli,2:e side langs Lang- 

 sund samt endvidere Vantiudens og Vankistens fjelddrag 

 over Vanøens sydparti. 



Skulgamstindernes fjelddrag er i høj grad vildt udpræ- 

 get. Det er gjennemskaaret af forskjellige dybe tverdale, 

 der skjær sig ind fra Langsund og som længere ind gaar 

 over i højfjeldsspalter eller skar, der fører over til skogs- 

 fjordvandets dybt indskaarne bækken. Opad afslutter fjeld- 

 partiet i en række af opimod 3000' (941 m.) høje toppe og 

 tinder. Nordligst i draget stiger Soltinderne frem, længer i 

 syd de egentlige Skulgamstinder, hvorimellem Ringvats- 

 tinden som den højeste naar op til 3094' (971 m.*). Efter 

 et par af højfjeldsspalterne skyder sig ned mod de tvær- 

 dale, der skjær sig ind fra Langsund, ret anseelige is- 

 bræer, — de eneste inden det her omhandlede omraade. 



Fjeldpartiet, der udfylder den sydlige del af Ringvatsø 

 i partiet mellem Skogsfjordvand og Kvalsund og som mod 

 sydost gaar over i Skulgamstindernes drag, er ved Kaarviks- 

 dalen og et fra Skogsfjordvandet i modsat (sydlig) retning 

 indskydende dalføre udskilt i tvende større hovedpartier, et 

 østligt og et vestligt. Fjeldmassen her viser et fra Skul- 

 gamstindernes drag afvigende grundpræg. Opad afsluttes de 

 i større, mere bølgeformige højflader, fra hvilke enkelte 

 højere toppe kunne stige frem. I Nonstinderne naar fjeld- 

 massens vestlige afdeling sin største højde med 2747' 

 (882 m.**). 



Langs den nordlige del af Ringvatsøen skyder op et 



*) Efter meddelelse fra det geografiske opmaalingskontor. 

 **) Meddelt af opmaalingskontoret. 



