418 Karl Pettersen. 



byggede fjeldstyrtniuger. At idetmirdste enkelte af disse 

 dioritiske partier kunne være at opstille som afændrings- 

 former under hornblendegneisen paa samnae maade som 

 gneis-graniten under glimmer-gneisen antages som en mulig 

 forudsætning. 



Den her omhandlede gneis-afdeling med den til samme 

 knyttede gneis-granit er at indordne under kyststrækningens 

 vidtstrakte gneis- og gneis-granitiske felt, Paa grund af 

 stedets anseelige udstrækning gjennem en længde af opimod 

 3 breddegrader vil der imidlertid allerede paa forhaand 

 være grund til at forudsætte, at stærkere eller svagere varia- 

 tioner i bergartens petrograiiske grundjjræg vil være at kunne 

 paavise efter forskjellige strøg inden det vidtløftige omraade. 

 Saa er i virkeligheden ogsaa tilfældet her. Lofotens gneis- 

 granit afviger i petrografisk henseende temmelig stærkt fra 

 Vesteraalens og Hindøens, og disse afændringer igjen fra 

 gneis-graniten inden de her omhandlede strøg. Lofotens 

 gneis-granit viser saaledes hyppigst en mere rødlig grund- 

 farve, er ofte af en meget løskornig struktur og gaar der- 

 under hyppig over til en halv sandstenartet dannelse, der 

 let kan ry sammen til sand. Den er endvidere temmelig 

 regelmæssig indblandet med magnetit, - tildels endog i 

 den maalestok, at magnetiten kan være at betegne som en 

 mere væsentlig hovedbestanddel, idet den mørke magnesia- 

 glimmer samtidig kan tindes ganske tilbagetrængt. I Vester- 

 aalens og Hindøens gneis-granit er bergartens hovedbestand- 

 dele stærkere sammenknyttede, saa en mere sandstenartet 

 struktur her aldrig er at paavise. Den er paa det nær- 

 meste fri for indsprængt magnetit. Grundfarven er oftest 

 rødlig. 



Gneis-graniten inden det her orhhandlede omraade viser 

 derimod i regelen en mere smudsig graa griindfarve. Berg- 

 artens hovedbestanddele feltspathen og kvartsen ere stærkt 

 sammenknyttede og afændringer af mere sandsteusartet struk- 



I 



