Bidrag til de norske kyststrøgs geologi. 419 



tur vil heller ikke her være at paavise. Magnetit mangler 

 enten ganske eller optræder i ethvert tilfælde kun højst 

 sparsomt 



ß. Skulgani s- gneisen. 



Opunder Skulgamstindernes sydvestlige afhæng afløses 

 Kvalsundets gneis af lagrækker af en gneisartet sten med 

 en stærkt tremtrædende hvidlig grundfarve. Idet fjeldmas- 

 serne efter dette fjelddrag i regelen sikker frem med udæk- 

 kede dagflader, sees den hvide bergart her allerede i stor 

 frastand at træde frem i et stærkt modsætningsforhold til 

 Kvalsundets af mørkere afændringer hyggede gneisafdeling. 



Det stærkt forherskende led inden Skulgamsafdelingen 

 dannes af en h f idlig laget gneis, sammensat af hvid felt- 

 spath - oftest overvejende oligoklas — og kvarts, medens 

 den mørke glimmer er samlet i tynde, indbyrdes ligesom 

 ogsaa med skiferfladerne parallelløbende striber eller flag. 

 Denne gneis veksler forøvrigt ofte med lag af hornblende- 

 skifer eller hornblendegueis, af glimmerskifer, kvartsitiske, 

 tildels ogsaa kloritartede skifere. I grændsepartierne med 

 Kvalsundets gneisafdeling falder lagstillingen inden begge 

 afdelinger sammen, idet strøgretningen her overalt ligger 

 regelmæssig mellem 140 — 160° med stejlt nordvestligt fald» 

 Forsaavidt disse afdelinger skulde være at holde ud fra hin- 

 anden som mere selvstændige hovedled, vil altsaa Skulgams- 

 afdelingen paa grund af overlejningsforholdet være at sætte 

 som den yngste. Længere nordover viser strøgretningen sig 

 noget mere variabel og vil derunder oftere findes afbøjet til 

 mere nord— sydlig, medens faldet dog fremdeles altid er 

 stejlt østligt. 



Lignende overgangsforholde som de, der ovenfor ere 

 omhandlede, under Kvalsundets afdeling, nemlig fra gneis 

 til gneis-granit og derfra videre til mere udpræget granit 

 vilde ogsaa være at paavise her, men med de modifikationer, 



