420 ^^^1 Pettersen. 



der ere betingede af de to forskjellige gneisafændringers 

 mere særlige petrografiske egenskaber. Gneisgraniten og 

 graniten bevarer saaledes her gneisens hvidlige grundfarve, 

 idet feltspathen i samme ligesom i gneisen væsentlig dannes 

 af hvid oligoklas. I strøgene om Glimma optræder saaledes 

 en smuk hvid granit, der efter al sandsynlighed er nært til- 

 knyttet den i nærheden optrædende gneis-granit, hvorvel det 

 skal tilføies, at der ikke har været anledning til her mere 

 direkte at forfølge de gjensidige overgan gsforholde. Oligo- 

 klasen i denne granit viser hyppig en udpræget tvillingstrib- 

 ning og danner tilligemed kvarts i mer eller mindre ind- 

 blanding bergartens egentlige grundmasse. Paa sine steder 

 findes denne invævet med skjæl af grønlig klorit, Længere 

 nordover, saaledes i strøgene om Bjørnvandene, træder den 

 kloritiske bestanddel stærkere frem, og bergarten kan her 

 være at betegne som en protoginartet afændring. 



I modsætning til Kvalsundets orthoklas-gneis og ortho- 

 klas-granit, er de afændringer, der bygge Skulgamstindernes 

 drag, nærmest at opstille som en oligoklas-gneis eller oligoklas- 

 granit. 



Disse overgangsforholde paa den ene side fra Kvalsun- 

 dets orthoklas-gneis-granit og granit og paa den anden side 

 fra skulgammens oligoklas-gneis til oligoklas-gneis-granit og 

 granit synes, som allerede tidligere fremholdt, snarest at 

 skulle pege hen paa, at gneis-graniten og graniten inden 

 disse to her omhandlede felter maa være at opfatte som 

 petrografiske afændringsformer under de to mere selvstæn- 

 dige gneisdannelser. Herfra ere disse afændringsformer 

 bøjede ud som tvende sideordnede grene. 



Skulgammens gneisafdeling gjennemsættes af en mørk 

 dioritisk bergart. Denne optræder i mer eller mindre mæg- 

 tige baandmasser: Disse, hvoraf enkelte med en anseelig 

 længdeudstrækning kunne have en mægtighed fra nogle faa 

 fod til opover flere hundrede fod, overskjær tildels gneis- 



