Bidrag til de norske kyststrøgs geologi. 433 



Sedenientære griixyper : Massiver : 



III. Dividals-gnippeii. 



Lerglimmerskifer, grønne klo- Yngre diorit. 



ritiske skifere i veksling med 



kvartsitisk skifer (at indordne 



under gruppens yngste af- 



deling). 



IV. Grrundfjeldet. 



a. Skulgammens afdeling. Ældre diorit, I yngre 



b. Kvalsundets do. Granit / end IV. 

 I begge disse afdelinger 



veksler gneisen med og gaar 

 over til gneis-granit. 



Inden de ber ombandlede strøg dannes de egentlige 

 bøjfjeldsmasser overalt — Renø fraregnet — af gneis eller 

 gneisgranit. Det er ogsaa gneis-afdelingerne, der væsentlig 

 bestemme disse øpartiers orografiske grundpræg, og vi skulle 

 derfor her først noget nærmere fæste os ved enkelte herben 

 hørende, til gneisfeitet knyttede forholde. 



Inden gneisafdelingerne kan lagstillingen variere efter 

 de forskjellige lokaliteter, medens den omvendt efter videre 

 eller snævrere begrændsede omraader kan optræde under 

 temmelig konstante forholde eller ogsaa saaledes, at der i 

 saa henseende kan være at spore en vis regelmæssighed. 

 Faldet er i regelen temmelig stejlt. Paa grund af den saa 

 regelmæssig stejle faldvinkel stiger fjeldmasserne oftest op 

 i stejle styrtninger. De korte dalfører, der skjær sig ind, 

 skyder oftest frem mellem stejle fjeldvægge. Opad afslutter 

 fjeldmasserne hyppig i tindeformige dannelser. Fjeldpar- 

 tierne vise saaledes her ganske det samme orografiske 

 grundpræg, der karakteriserer kyststrækningens øbelte i det 

 hele. At dette forøvrigt kan findes stærkere eller svagere 

 modificeret paa de forskjellige steder eller efter de forskjel- 



Archiv for Mathematik og Naturvidenskab. 7 B. 28 



