4 Ivar Bang. 



Saavel inden æggehvidekjærnen (der forøvrigt igjen kan 

 indeholde flere æggehvidekomponenter) som inden den pro- 

 sthetiske gruppe finder der store variationer sted. Man har 

 allerede i forskjellige organer randet stort antal nukleopro- 

 teider, og deres antal forøges saa at sige med hver dag. 

 Karakteristisk for dem alle er imidlertid trods disse varia- 

 tioner deres indhold af fosfor og xanthinbaser. Det er 

 nødvendigt at opretholde denne karakteristik, hvis der ikke 

 skal skabes uklarhed. Man har nemlig troet at maatte op- 

 stille en anden klasse æggehvidelegemer, nukleoal bu mi- 

 tt erne, hvis vigtigste repræsentant er kaseinet, der skulde 

 staa nukleoproteiderne nær, idet de indeholder saavel ægge- 

 hvide som fosfor, men paa den anden side mangler xanthin- 

 baser. 



Det maa indrømmes at disse substanser har en ikke 

 ringe lighed med nukleoproteiderne, hvad der har givet 

 sig udtryk i, at man en lang tid slog begge sammen til en 

 fælles gruppe. I virkeligheden har de intet med hinanden 

 at gjøre og bør ikke blandes sammen. 



Saavel nukleoalbuminerne som nukleoproteiderne optræ- 

 der som syrer, der ved hjælp af fortynnede mineralsyrer 

 eller edikesyre kan udfældes af sine opløsninger. 



Fremdeles giver begge ved fordøielse med kunstig eller 

 naturlig mave saft et nuklein d. v. s. en i pepsin-salt- 

 syrer uopløselig æggehvideholdig og fosforholdig rest, der 

 ikke angribes videre af denne. Det nuklein, man faar ved 

 fordøielse af nukleoproteiderne, indeholder imidlertid 

 altid en eller flere xanthinbaser og betegnes som ægte nu- 

 klein, medens «nukleinet* fra nukleoalbuminerne ikke inde- 

 holder disse og betegnes med navnet ps eudonuklein eller 

 para nu kl ein. 



