Indledning. 5 



Denne lighed har imidlertid lidet at sige. Thi paa den 

 ene side kan man f. ex. ved at digerere fibrin med fortyn- 

 net saltsyre ogsaa af denne faa dannet et legeme, antialbu- 

 mat, der ikke angribes af mavesaft, og paa den anden side 

 kan man ved at anvende tilstrækkelig kraftig digestionsvæ- 

 ske faldstændig hindre dannelsen af psevdonukleinet, saale- 

 des at nukleoalbuminet digereres fuldstændigt. Er derimod 

 psevdonukleinet engang dannet, lader det sig vanskelig vi- 

 dere fordøie, selv ved meget kraftig digestions væske. Et 

 nukleoproteid derimod vil altid give et nuklein. 



Fremdeles har man villet se en lighed deri, at saavel 

 nukleoalbuminerne som nukleoproteiderne ved spaltning med 

 alkali skulde give en organisk, fosforholdig syre, den saa- 

 kaldte n ukl ei nsy r e. For nukleoproteidernes vedkommende 

 en ægte nukleinsyre; for nukleoalbuminernes vedkom- 

 mende har man i analogi hertil villet opstille en para- eller 

 pseudonukleinsyre. 



Ogsaa denne overensstemmelse er af meget tvilsom be- 

 tydning. Den ægte nukleinsyre spaltes videre ved kogning 

 med en mineralsyre til fosforsyre, xanthinbaser, eventuelt 

 ogsaa thymin, sukker o. s. v. og indeholder saaledes alle 

 de substanser, der sammen med æggeh viden udgjør nukleo- 

 proteidernes bestanddele. 



Med hensyn til psevdonukleinsyrene er det endog mere 

 end tvilsomt, om den overho vedet existerer. Beretningerne 

 om disse syrer skriver sig fra forholdsvis lang tid tilbage, 

 og senere undersøgere har forgjæves søgt at fremstille disse 

 legemer. Det rigtigste er vistnok derfor at antage, at fos- 

 foret i nukleoalbuminerne findes ganske anderledes bundet 

 end i nukleoproteiderne, og da man forøvrigt ingen afgjø- 

 rende grunde har til at antage forekomsten af en sidekjæde 



