Adenylsyren. 13 



havde udarbeidet en ny méthode til fremstilling af nuklein- 

 syren, blev ogsaa udbyttet af nukleinsyre meget tilfreds- 

 stillende. 



Methoden bestod i extraktion af kjærtelen med vand, 

 udfældning af den urene nukleinsyre som et basisk baryt- 

 salt ved tilsætning af barythydrat i overskud. Det uopløselige 

 basiske barytsalt blev derpaa ved hjælp af edikesyre om- 

 dannet til den letopløselige, neutrale barytforbindelse. Af 

 denne opløsning udfældtes endelig den frie nukleinsyre ved 

 saltsyre og alkohol. 



Det saaledes fremstillede produkt bestod af en blanding 

 af to nukleinsyrer, hvoraf dog kun den ene blev undersøgt. 1 ) 



Denne nukleinsyre udmerkede sig derved, at den kun 

 indeholdt e n xanthinbase, nemlig adenin. For at betegne 

 dette gav Kossel sin nukleinsyre navnet adenylsyre 

 og fremholder samtidig muligheden af, at de tidligere under- 

 søgt e nukleinsyrer, der altsaa indeholdt flere xanthinbaser, 

 i virkeligheden var blanding af flere nukleinsyrer, hver 

 med sin xanthinbase. Man skulde da kunne have en guanyl- 

 syre, xanthylsyre etc. 



Adenylsyren var nu en meget ubestandig forbindelse. 

 Allerede ved kortvarig indvirkning af kogende vand spal- 

 tedes den fuldstændig. Ved meget forsigtig indvirkning fik 

 man først et stadium, som Kossel betegner som para- 

 nukleinsyre. Paranukleinsyren var at betragte som 

 adenylsyre — - adenin. Den er derfor ogsaa kvælstoffattigere 

 end adenylsyren, medens den relative fosforgehalt stiger. 

 Paranukleinsyren hindrede xanthinbasernes paavisning ved 

 metalsalte. Blandede man saaledes opløsninger af para- 

 nukleinsyre og xanthinbaser sammen, fik man f. ex. ingen 



Archiv f. Anatomie und Physiologie. Phys. Ahth. 1894, pg. 195- 



