18 Ivar Bang. 



Hvad salnionukleinsyrens samrnensætning angaar, bestod 

 denne af en fosforrig kjærne, der indeholdt thymin eller 

 nukleosin, som Schmiedeberg og Miescher 

 benævner dette legeme (Nukleosinets og thyminets identitet 

 er paavist af Kos s el, 1 ) og fosforsyre — nukleotin- 

 fosforsyre (vel at adskille fra nukleothyminsyren, et 

 spaltningsprodukt af thymusnukleinsyren.) 



Til denne nukleotinfosforsyre var nu xanthinbaserne 

 bundet, og hvad der er af betydning, denne forbindelse var 

 af saltartet natur. 



At forbindelsen er af saltartet og ikke esterartet natur, 

 mener Schmiedeberg at have bevist derved, at han ved 

 at tilblande xanthinbaser til en opløsning af salmonuklein- 

 syren for det første ikke længer kan paavise xanthinbaserne 

 ved hjælp af metalsalte, og for det andet, fordi han af 

 denne blanding kunde fremstille et produkt, der forholdt sig 

 som en nukleinsyre, og som var rigere paa xanthinbaser 

 end den oprindelige salmonukleinsyre. Nukleinsyren er der- 

 for en umættet forbindelse, som kan optage mere xanthin- 

 baser, saaledes at disse forholder sig paa samme maade som 

 de præformerede. Paa den anden side kunde Schmiede- 

 berg ved en passende behandling af salmonukleinsyren 

 fremstille et stadium, der blot indeholder halvparten af den 

 mængde xanthinbaser, selve nukleinsyren indeholder — 

 heminukl einsyre. Fremdeles hvis man tilblandede 

 baser til nukleotinfosforsyren, fik man en forbindelse, der 

 forholdt sig som en regenereret nukleinsyre. Imod denne 

 Schmiedebergs opfatning kan der dog gjøres vægtige 

 indvendinger. Forfatteren vil erindre om, at Koss el 2 ) 



1 ) Zeitschr. f. physiol. Chemie Bd. 22. Pg. 189. 



2 ) ibid. pg. 81. 



