Den reducerende substans. 53 



ogsaa guanylsyren og proteiden gjør. Endelig fik man ved 

 kogning med fenylhydrazin og ediksyre et osazon, der efter 

 en à to ganges rensning krystalliserede i fine naale, der 

 oftest sad sammen og dannede rosetter. Osazonets smelte- 

 punkt laa ved 151° — 154°. Smeltepunktet ligger noget 

 lavere end angivet af Hammarsten og Salkowski (159°), 

 men dette kan dog ikke influere væsentlig paa postulatet om 

 osazoners identitet. Det kan saaledes maaske skyldes den 

 omstændighed, at forf. lod temperaturen stige noget raskere — 

 den naaede ved mine forsøg 150° C i løbet af 2 minutter — 

 end de tidligere undersøgere. Det er heller ikke usædvanligt 

 at finde lignende differenser ved angivelsen af andre osazoners 

 smeltepunkt. Saaledes angiver Hammarsten 1 ) arabinosa- 

 zonets smeltepunkt til 157° — 158° C og xylosazonets til 

 160° C, medens Fr. Voit 2 ) angiver smeltepunktet for begge 

 at ligge ved 153°— 154° C. 



Ligesaalidt som tidligere forsøg paa at faa sukkeret fra 

 nukleoproteiden til at krystallisere har lykkedes, har forf. s 

 forsøg paa krystallisation af guanylsyre-sukkeret ført til noget 

 positivt resultat. 



Derimod har forf. undersøgt sukkerets forhold til polari- 

 sere t lys. 



Til det øiemed blev en portion guanylsyre kogt 3 timer 

 med 5 % svovlsyre paa vandbad. Derpaa neutraliseredes 

 opløsningen med PbCOâ, og filtratet fældtes med ammonia- 

 kalsk blyedike. Fældningen udvaskedes og dekomponeredes 

 med H 2 S i vandig opløsning. Det vandklare filtrat under- 

 søgtes derpaa polarimetrisk, hvorefter sukkergehalten bestem- 

 tes ved titrering med Fehlings væske. Opløsningen pola- 

 riserede til høire, men saa s vagt, at dreiningsgraden ikke 



x ) Lehrbuch 1895. 



2 ) cit. efter Blumen thai, Zeitschr. f. klin. Medicin 1898. 



