54 Ivar Bang. 



kunde bestemmes nøiagtigt. Titrimetrisk bestemt indeholdt 

 opløsniDgen 38 °/o sukker beregnet som druesukker. Polari- 

 sation s f orsøget viser saaledes, at sukkerarten neppe er ara- 

 binose, derimod er det lidet oplysende forresten, da den 

 reducerende substans for den sags skyld ligesaa gjerne kunde 

 være glykuronsyre som xylose — eller en anden pentose. 



Resultatet af vore undersøgelser over den reducerende 

 substanses natur blir da, at man vistnok har for sig en 

 pentose. Imidlertid har forf. ligesom Ha mm ars ten gjort 

 den erfaring, at den reducerende substans i opløsning meget 

 let dekomponeres ved ophedning, hvilket de almindelige 

 sukkerarter kun for en meget ringe del gjør, medens gly- 

 kuronsyren forholder sig paa en lignende maade. Efter 

 Salkowskis elementaranalyser anser dog forf. det godtgjort, 

 at den reducerende substans er en pentose og ikke glykuron- 

 syre. 



Men om det nu kan ansees godtgjort, at den reducerende 

 substans er en pentose, ved vi dog intet om, hvilken pen- 

 tose der her foreligger. 



Naar nu dette forholder sig saaledes, kan man heller 

 ikke exakt bestemme, hvormeget der er af spaltet af guanyl- 

 syren i form af pentose. De kvantitative forsøg, som nu 

 skal omtales, gjør derfor ikke fordring paa at være noget absolut 

 nøiagtigt udtryk for pentosens mæng-de, idet sukkeret er 

 bestemt ved titrering med Fe h lin g s væske. Forf. har 

 vilkaarligt gaaet ud fra, at pentosens reduktionsevne var 

 den samme som druesukkerets. I virkeligheden er derfor 

 pentosen bestemt som den til reduktionen svarende drue- 

 sukkermængde. 



Førend vi gaar over til disse undersøgelser, skal blot 

 bemerkes, at forf. ikke har gjort nogen undersøgelse for at 

 komme paa det rene med, hvorvidt guanylsyren ogsaa — i lighed 



