100 Ivar Bang. 



man paa nyt livlige pulsbevægelser, medens disse er smaa 

 under den hele tid, blodtrykket staar lavt. 



Aarsagen til den kun forbigaaende virkning guanylsyren 

 udøver, bør vistnok søges heri, at guanylsyren efterhaanden 

 elimineres af blodbanen. Nogen eftervirkning finder her 

 formodentlig ikke sted. Vi er hermed kommet til spørgs- 

 maalet, om guanylsyrens skjæbne i organismen. Vi har paa 

 forhaand flere muligheder at tænke os. Guanylsyren kan 

 forbrænde helt, eller forbrændingen kan stanse paa et eller 

 andet mellemliggende stadium. Den kan muligens benyttes 

 af organismen til synthèse af nukleoproteiden. Endelig kan 

 den udskilles uforandret af organismen og da paa to maader: 

 enten udskilles guanylsyren gjennem urinen hurtigt eller 

 ogsaa opmagasineres den f. ex. i leveren og sendes herfra 

 gjennem blodet i saa smaa doser, at den er uskadelig, til 

 nyrerne, hvorigjennem den da langsomt udskilles. 



Vi kan nu af vore undersøgelser slutte, at guanylsyren 

 vistnok temmelig hurtigt elimineres af blodet. Videre ved 

 vi af vore 4 forsøg, at den i alle fald ikke udskilles gjen- 

 nem urinen i saa stor mængde, at den kan paavises selv 

 ved fine reagenser. Herfra gjør dog det følgende dyref orsøg 

 (no. 5) en undtagelse. 



Forsøg no. 5. 



Hunden veiede 7.o og indsprøitedes 0.4 gr. guanylsyre (frem- 

 stillet af pankreas direkte), altsaa O.o:.- gr. pr. kilo dyr. Den 

 næste dag gav urinen en tydelig, ornend svag Tollens reaktion. 

 Urinen inddampedes forsigtig til tørhed og extraheredes med alkohol 

 et par gange. Det alkoholiske extrakt inddampedes til tørhed og 

 opløstes i vand. Det gav ingen pentosereaktion. Ligeledes opløstes 

 det i alkohol uopløselige residuum i vand. Denne opløsninK gav 

 Tollens' reaktion, hvoraf sluttes, at pentosereaktionen ikke 

 skyldes nogen pentose, og derfor sansynligvis skriver sig fra fore- 

 komsten af guanylsyre i urinen. 



