Norske hydrachnider — IV. 



lutescens Hermann (i tjernet), og i bækken: Sperehon brevirostris 

 Koenike, Sperehon multlplicatus Sig Thor, Hygrobates albi- 

 nus Sig Thor og Feltria composita Sig Thor samt en Rhyn- 

 cholophide (Smaris expalpis) og en Oribatide (Bella geni- 

 culata). Høiere tilfjelds end ca. 1 000 m. (ca. 3 300 f od) kunde 

 jeg ikke finde hydrachnider i Jotunheimen ved mine under- 

 søgelser i 1899. Jeg undersøgte Storåa mellem Gjende 

 og Langevand, Hellertjern (ca. 4 200 f. o. h.) Lange- 

 v a n d (4 500 f. o. h.) Leirvatn, øvre del af Leira, 

 Uladalselv og Uladalstjernene (5 000 f. — 5 600 

 f. o. h.) ca. 1 600 m. o. h. og Norges høieste field- 

 vand, Juv vatn (6 100 f. o. h.) ca. 1750 m. o. h. uden 

 at finde en eneste hydrachnide. Hermed er ikke sagt, at 

 der paa disse steder ingen tindes ; tvertom forekommer det 

 mig rimelig, at de kan leve i Langevand og Storåa. Men jeg 

 tror neppe, at de for tiden lever i de høieste fjeldvande, 

 Uladalstjernene ogJuvvatn, ja heller ikke i elvene 

 ved deres udløb. Jeg undersøgte her temmelig grundig. 

 Disse vand har for det meste en stenet, ufrugtbar bund og 

 dækkes næsten hele aaret af is. De er kun isfri ca. 2 maa- 

 neder af aaret, og selv i denne tid «kalver» bræerne 

 stadig i våndene, saa disses temperatur ikke stiger meget 

 over 0° C. Noget lignende gjælder for de fjeldbække, 

 der løber ud af Juvvatn, samt for dem, der fra Galdhøerne 

 rinder ned i Raubergstultjern. Skjønt der i disse bække 

 forekom rig mosevekst (rigtignok af andre arter end i de 

 lavere elve), fandt jeg heller ikke her hydrachnider. R a u- 

 bcrgstul tjernet dannede her tilsyneladende grænsen for 

 deres forekomst. De høiereliggende bække kom i regelen 

 direkte fra smeltende sne- og isbræer og var derfor temmelig 

 kolde. I Raubergstultjern et opvarmedes våndet i solstegen. 



