Om 5 for Norges Fauna nye Fiske (1897—1900). 9 



blot 113 mm. I sin Beskrivelse omhandler Dr. Vaillant ogsaa 

 Hjernens Bygning hos denne Art. 



1891 giver fremdeles Dr. Moreau i sit Arbeide over 

 Frankrigs Fiskefauna en ny Beskrivelse af Arten, som han 

 opfører under Slægten Merlangus, en Mening, hvortil ogsaa 

 Dr. Bellotti sluttede sig i sin Omtale af Arten samme Aar, 

 medens Slægten Gadiculus ansaaes som overflødig. 



Endelig har Dr. Holt i 1892 og 1895 omhandlet Arten 

 som optaget i stort Antal udenfor langs hele Irlands Vest- 

 kyst fra en Dybde af indtil 220 Favne, og i omtrent 50 Kilo- 

 meters Afstand fra Land. Blandt disse fandtes ogsaa Unger 

 med en Totallængde af mindre end 1 eng. Tomme. 



Dr. Holt anser (1895) en Underslægt Gadiculus berettiget 

 paa G rund af characteristiske Eiendommeligheder i Ho vedets 

 Bygning og i Skjælbeklædningen, og han beskriver noiere de 

 slimførende Caviteter paa Hovedets Overside. 



En Figur er vedføiet, den første correcte, der haves af 

 denne Art. 



Det sidste Bidrag til vor Kundskab om denne Art er 

 givet af Dr. Petersen, som (1900) nævner Fundet af de nye 

 Exemplarer i Skagerrak og Christiania/jord. 



Endelig kan nævnes, at jeg i Marts 1901 indsamlede 

 flere Expl. paa Fisketorvet i Algier, saaledes paa det samme 

 Sted, hvorfra Arten først blev kjendt for Videnskaben. Arten 

 synes her at være ret talrig, og ikke sjelden at fanges i de 

 fiumaskede Net, som her benyttes til Fangst af forskjellige 

 Fiske. Disse Expl. opbevares nu paa Univ.-Mus. i Christiania. 



Udbre deise. G. argenteus hører til de videst udbredte 

 blandt alle Gadider, idet dens Udbredningsomraade strækker 

 sig fra de africanske Kyster lidt nordenfor Æqvator, langs 

 Africas Nordkyst, i Middelhavet i det mindste ind til Sicilien, 



