Prof. Blyits geologiske Tidsregning. 121 



Som bekj endt vil Maanens forskjellige Stillinger mod 

 Solen indtræffe paa samme Dag hvert 19de Aar eller efter 

 Udlobet af en Maanecykle. Det var en gammel Theori, 

 at denne Maanens Stilling i Forhold til Solen havde Ind- 

 flydelse paa Veirliget, saaledes at man efter 19 Aars Forløb 

 skulde faa samme Veir, Solskin eller Regn, igjen, og denne 

 Theori fik saa stor Tilslutning, at Veiret, søm skulde ind- 

 træffe, stod anført i Almanakken. Nu ved vi, at disse 

 meteorologiske Forhold er mere komplicerede, og dermed er 

 den Indflydelse, som tillægges Maanen, betydelig reduceret, 

 og Forudsigelsen af Veirliget, som var baseret paa Maane- 

 cyklerne, er derfor udeladt af Almanakken i Erkjendelsen 

 af, at her virker mange Faktorer. 



Paa samme Vis, om der end er en Mulighed for, at 

 Jevndøgnspunkternes Præcession kan have Indflydelse paa 

 Nedbøren, saa er de Faktorer, som her spiller ind foråt 

 frembringe Regn og Solskin paa hvert Sted paa Jorden, 

 saa kompliceret, at Forsøgene paa at opsøge Perihelie- 

 omløbene med deres Meteorologi i Pariserbækkenets vex- 

 lende Lag neppe vil krones med større Held end de mange 

 Forsøg paa at forudsige Veirliget ved Hjælp af Maane- 

 cyklerne. 



Fra', Tidsregningen ved Hjælp af Præcession en vender 

 vi os til Tidsregningen med Kurven for Jordbanens Excen- 

 tricitet som Grundlag, og ser da først paa hint Profil ved 

 Méry-sur-Oise i Pariserbækkenet, hvilket er det Profil, som 

 efter Forfatterens Mening synes bedst at passe paa Theorien. 



Det heder om dette Snit: «Hver Gang Kurven stiger 

 over Linien, har Snittet Havdannelser, og hver Gang den 

 synker under den, Ferskvandsdannelser.» 



Men i den praktiske Anvendelse er her ogsaa gaaet ud 

 fra den Forudsætning, at til enhver Vexlen af Lag fra 

 marine til Ferskvandslag i Pariserbækkenet svarer ogsaa 

 en Forandring i Jordbanens Excentricitet. Selv om man 



