Geologisk tidsregning. 197 



astronomiske perioder overhovedet har nogen betydning for 

 geologien, så bør det kunne vises ved en sådan sammenlig- 

 ning; og kan det vises, så har vi dermed en tidsregning 

 for lagenes dannelse. 



Helland mener nu, at denne méthode, at sammen- 

 ligne de geologiske lag med de astronomiske perioder, er 

 for tøielig, og derfor skal de fundne overensstemmelser ikke 

 have nogen beviskraft. Methoden skal endog være til den 

 grad tøielig, at den «fører til et ubegrændset antal mulig- 

 heder», og «at alle (tænkte) lag kan indpasses i theorien», 

 og der skal ikke kunne tænkes den række af vexlende 

 ferskvandslag og saltvandslag, «som ikke skal kunne ind- 

 passes på kurven, og det ikke således at det passer nogen- 

 lunde, men således at det passer absolut». 



Ligeoverfor disse påstande er det tilstrækkeligt at gjøre 

 opmærksom på følgende. Kurven for jordbanens excentri- 

 citet har meget bestemte egenskaber. Det fremgår af Mc. 

 Farlands beregninger, at den gjentager sig selv på en 

 påfaldende regelmæssig made. Mærkelig nok har Mc. Far- 

 land ikke selv fremhævet denne egenskab ved kurven, og 

 det springer hellerikke i øinene, således som kurven er op- 

 trukket hos ham. I min af handling (fra 1889), hvor kurven" 

 er gjengivet, således at de til hverandre svarende buer af 

 cyklerne står lodret over hverandre, sees strax, at kurven 

 er dannet af afsnit, der ligner hverandre i påfaldende grad. 

 Efter en tid af omtrent 1^ million år gjentager den sig 

 sig selv. Hver cykle er dannet af 16 buer, det vil sige: 

 middel værdien af jordbanens excentricitet stiger og synker 

 under 16 kortvarigere oscillationer engang i løbet af 1J 

 million år efter bestemte regler. 



Min hypothèse går nu ud på, at havstanden ændres 

 med excentriciteten, og at præcessionen bevirker en vexling 

 af lag af forskjelligartet beskaffenhed. Det antages, at 

 præcessionsperioden under tertiærtiden havde omtrent den 



