206 Axel Blytt. 



og fersk vands dyr. Sålænge havets stand er uforandret, vil 

 sandsynligvis banken beholde en vis midlere høide, og den 

 vil gjennembrydes snart på ét sted, snart på et andet, 

 medens den samtidig maske gjenopbygges på andre steder. 

 Der er forøvrigt ingen grund til at tro, at slige gjennem- 

 brud har havt indflydelse på vexlinger af salt- og fersk- 

 vandsdannelser i Pariserbækkenet. Helland taler ofte 

 om den barriere, som skilte Pariserbækkenet fra havet. 

 Efter hans mening var den af en meget løs og forgjængelig 

 beskaffenhed og var underkastet allehånde forandringer. 

 Men der er ingenting som taler for denne mening. 



Pariserbækkenets tertiære lag er af ringe mægtighed. 

 Tilførselen af sedimenter har øiensynlig været meget svag. 

 For slige langsomt dannede lags vedkommende finder jeg 

 ingen urimelighed i den antagelse, som forekommer Hel- 

 land så usandsynlig, at omtrent alle de tilstedeværende 

 vexlinger kan skyldes præcessionen og ændringerne af excen- 

 triciteten. Jeg behøver ikke derfor at forudsætte, «at i 1 

 million år har ingen af de andre naturens kræfter været 

 virksomme til at frembringe vexlende lag», fordi om disse 

 ikke spores i de lag, som er os opbevarede fra Pariser- 

 bækkenet. 



Og vi sporer netop disse «andre naturens kræfter» i de 

 lag, som dannedes samtidig på øen Wight. Disse lag er 

 dannede udenfor udløbet af en mægtig flod, og her er for- 

 holdene anderledes end i Pariserbækkenet. For det første 

 er lagene langt mægtigere (over 3 gange så mægtige som 

 de samtidige lag fra Pariserbækkenet); dernæst spiller me- 

 kaniske sedimenter, som 1er og sand, en meget større rolle, 

 og endelig er lagdannelsen langt mindre regelmæssig. 

 Medens de to profiler fra La Frette og Méry sur-Oise i Pariser- 

 bækkenet er ensartede og frembyder de samme vexlinger, 

 så er lagene på Wight langt mindre konstante. Eftersom 

 søen nedbryder de steile strandklipper, skifter på Wight 



