Geologisk tidsregning. 207 



profilerne udseende i detailler. Lindseformede lag er ind- 

 leirede mellem de mere konstante. Woodward (Geol. 

 Mag. 1889) har endog af den grund ment, at lagene på 

 "Wight var aldeles uskikkede til at benyttes i vort øiemed. 

 Men Forbes har beskrevet disse lag meget grundig og 

 nøiagtig; og det fremgår af hans undersøgelser, at der er 

 visse lag, som optræder langt mere konstant, og som vi 

 kan gjenkjende i de forskjellige profiler. Ved hjælp af 

 disse lag finder vi orden i mangfoldigheden, og det viser 

 sig, at de store træk i profilerne holder sig uforandrede; 

 og det er efter disse store træk, vi må ga, når vi vil be- 

 stemme antallet af klimatiske omslag i lag som de på 

 Wight. 



Meget langt fra land, i de store havdyb, sker lagdan- 

 nelsen så langsomt, at uddøde haiarters tænder ligger side 

 om side med nulevende arters. Siden tertiærperioden har 

 der på slige steder kanske dannet sig alene nogle centi- 

 meter mægtige lag. At vore perioder ikke kan spores i 

 slige lag er selvfølgelig! Men slige lag ligger ude i de 

 store havdyb, og de er omtrent ukj endte i de geologiske 

 lagrækker. 



Om det end ikke er muligt i hvert enkelt tilfælde at 

 bevise*), at den eller den vexling af lag skyldes præces- 

 sionen, så er der af de ovenanførte grunde anledning til 

 at tro, at en væsentlig del af lagvexlingen i 

 de tertiære dannelser skyldes denne periode. 

 Og da der nu er gode grunde forhånden til at antage, at 

 præcessionen og excentricitetens ændringer bevirker vexling 

 af lag, så kan det vel hellerikke være ganske betydnings- 



*) Pag. 121 anfører H. endel vexellagringer fra Pariserbækkenet, der 

 skal vise, at jeg tildels er gået vilkårlig frem ved at tælle antallet 

 af klimatiske vexlinger. Havde H. sat lagenes mægtighed til, vilde 

 vilkårligheden have vist sig mindre; thi de lag, som ikke er med- 

 regnede,, er af meget ubetydelig mægtighed. 



