Geologisk tidsregning. 217 



Før jeg slutter, vil jeg imidlertid imødegå et par andre 

 ind vendinger, som er fremsatte af Wood ward (Geol. Mag. 

 1889). Han beskylder mig endog for uvidenhed, fordi jeg 

 anser septarielag foråt tyde på klimatiske vexlinger. Efter 

 Woodward er nemlig alle septarielag dannede ved senere 

 infiltrationer og længe efter vedkommende lags dannelse. 

 Det vil sees af min af handling om vexellagring, hvor jeg 

 taler om lossets septarielag (Chria. Vid. Selsk. Forh. 1883 n. 9 

 p. 6). at jeg aldeles ikke er uvidende om, at mange septarie- 

 lag kan være dannede lang tid efter vedkommende lags 

 dannelse; men at alle septarier er dannede på denne made, 

 som Woodward mener, turde være svært at bevise, og 

 ialfald er da ikke A. Geikie af den mening. Ser man 

 efter i hans Textbook of Geology (London 1882 pag. 488), 

 læser man: «That the carbonate was slowly precipitated 

 during the formation of the bed of shale in which its 

 nodules lie may often be satisfactorily proved by the lines 

 of deposit passing continuously through the nodules. 

 Such septarian nodules are abundant in many shales.» 

 Beskyldningen for uvidenhed kan jeg således tage med ro. 

 Og dernæst må jeg fastholde, at endog septarielag, som er 

 dannede længe efter de lag, hvori de tindes, dog må tydes 

 som beviser for, at lagdannelsen skede under periodisk 

 vexlende forhold. Thi dersom der ikke i de oprindelige 

 lag var uligheder tilstede, så var der ingen grund til, at 

 septarier skulde dannes netop i visse horizonter og ikke i 

 alle. At septarieholdige lag vexier med septariefrie, bevi- 

 ser således en periodisk vexling under lagenes dannelse, 

 selv om septarierne er dannede mange tusinder af år senere 

 end de lag, hvori de tindes. 



Endelig indvender Woodward, at der «as a matter 

 of fact» ikke, som af mig formodet, er noget hul i lagræk- 

 ken på Wight mellem Barton- og Headonlagene ; og han 

 støtter denne påstand derved, at der ikke er noget «physical 



