Tarmkanalens histologi og physologi hos torsken. 223 



Mundhuïen er stor og rummelig, medens svælget er 

 temmelig trangt. 



SUmhinden (fig. 1) i mund og svælg er overalt glat og 

 jevn uden spor af papiller eller ujævnheder. Den er ved 

 et laxt bindevæv fæstet til de underliggende, tværstribede 

 muskler, eller hvor disse ikke findes, til periost. Dette 

 submukøse bindevæv er kjernetomt, men meget stærkt lys- 

 brydende, elastisk og farves saagodtsom ikke af eosin. Den 

 fremherskende fiberretning er paa skråa nedenfra opad. 

 Ovenpaa dette laxe, løse bindevæv kommer en fast binde- 

 vævshinde, der farves diffust af eosin, og som paa snit 

 viser en tydelig horizontal stribning. Hist og her uden 

 paaviselig orden ligger talrige binde væ vs legemer. I præ- 

 paraterne ser man væsentlig de store kjerner; om enkelte 

 af disse dog ogsaa tydelig en temmelig stor protoplasmamasse. 

 Overfladen af dette bindevæv er ogsaa glat uden papiller. 

 Epithélet er et mangelaget, kjerneholdigt pladeepithel. 

 Det basale lag er et temmeligt høit, spidst pyramideformigt 

 cylinderepithel med langagtige kjerner. De derpaa kom- 

 mende lag er mere eller mindre skarpkantede, og de øverste 

 lag mere afrundede og flade. Ved enkeltfarvning med 

 hæmatoxylin ser man en tydelig kjerne i hver eneste celle. 

 Men ved dobbeltfarvning med eosin farves alle temmelig 

 diffust, og i enkelte, særlig «eosinofile» celler, dækkes da 

 kjernen fuldstændigt. 



Spredt omkring paa læben og tungen og enkeltvis ogsaa 

 ellers omkring i mundhulen sidder der smagsløge. De 

 sidder spredt omkring i epithélet og frembringer ikke den 

 mindste niveauforskjel paa overfladen. Deres længde er 

 kortere end dybden af epithélet, og de. sidde derfor paa en 

 bindevævsstilk (fig. 1). Selve løgen har aldeles samme byg- 

 ning som de, der af Lowen og Schwalbe er beskrevet hos 

 mennesket og pattedyr. De synes at have en utydelig 

 bindevævsmembran, der skiller dem fra det omliggende 



