224 Jørgen Thesen. 



epithel. Thi baade bar de paa snit en temmelig skarp be- 

 grænsning mod dette, og undertiden kan under pi separe- 

 ringen selve løgen falde ud, og man finder i præparatet et 

 hul, eler fuldstændig svarer til dens form. Men at paavise 

 tydelige fibre eller kjerner i denne membran har ikke været 

 mig mulig. 



Det høje basale cylinderepithel slaar sig op paa binde- 

 vævsstilken; men gaar ikke op til s&lve løgen indtil den 

 lægger sig de almindelige kuboide celler af mundepithelet. 



Cellekjernerne i selve løgen giver indtryk af ligesom 

 at være ordnede i 3 lag, og omkring disse ser man tydelige 

 protoplasmatiske, mere eller mindre spolformede celler. 

 Og i enkelte celler vil man i regelen kunne se, at den 

 øverste ende gaar over i en fin traadformig udløber, der 

 kan forfølges helt op til overfladen. Sjeldnere er det at 

 kunne forfølge en udløber fra cellens anden ende ned i 

 stilken. Men naar præparatet er godt og snittet tilstrække- 

 ligt tyndt. vil man dog i regelen kunne overbevise sig om, 

 at saa er tilfældet. 



I enkelte heldige fald vil man endog kunne forfølge 

 begge udløberne fra samme celle. Med de af mig anvendte 

 præpareringsmethoder lader de fineste nervegrene sig ikke 

 sikkert skille fra bindevævsfibre, og jeg kan derfor intet 

 bestemt udtale om, hvorledes nerverne ender i løgen. Men 

 enkelte af fibrene i stilken viser sig dog ved sit strake, 

 rette forløb tydelig at være nerver. Dog da der ogsaa i 

 stilken er temmelig talrige celler, maa dog rimeligvis dens 

 hovedmasse dannes af bindevæv. 



Slimlegemer (se fig. 6) fincles ikke paa læben, men fra 

 tungen og bag gjennem svælget tiltager de i hyppighed. 

 De sidder dels enkeltvis, dels flere sammen. Disse slim- 

 celler («slimlegemer») har de ældre forskere beskrevet og 

 tegnet som om hele cellen kun var en slimklump. Men 

 ved omhyggelig undersøgelse viser det sig at være ægte 



