Strandlinje-studier. 257 



flater, er materialet finere. På enkelte steder træder 



seterne frem i en form, der dog ikke er fuldt så ntbredt, 

 nemlig helt bygget i fast fjeld — — med lodret [op ti 15 

 m. hoit] rygstød.» 



— — «Navnene på de forskjellige dele af seten har jeg, 

 som man ser, valgt i overensstemmelle med ordets oprinde 

 lige betydning, det man sidder på. » *) 



Beskrivelse av de typiske indlands-seter kan uforandret 

 overføres til seterne ved fjorden. Opmærksomheden har 

 for disses vedkommende hidtil væsentlig været fæstet ved 

 de helt av fjeld dannede «strandlinjer». Men overalt, hvor 

 en sammenhængende undersøkelse av disse har fundet sted, 

 finder man dem stadig gående over i linjer, bygget i lost 

 materiale, i «terrane» seter. Allerede det at seten i uav- 

 brudt løp fra det faste .fjeld fører over til steder, hvor 

 skråningen synes dannet af bare løst materiale viser, at 

 indhakket vistnok fortsætter under dette. Boringer burde 

 i sådanne tilfælde foretages; naturlige snit er ikke almin- 

 delige. Undertiden kan man dog se, at småbækkene gor 

 et par knæk, små tilsprang til fos ved seteryggen og foten. 

 Her viser altså underlaget sig som et virkeligt indhak i 

 fast fjeld, mens seten på begge sider kan synes bygget 

 av grus og sand. Det faste fjeld kan også ofte sees stikke 

 frem som bratte knauser nede i seteryggen. 



*) j^år de Ge er 6 ) i stedet foreslår for setefladen y tan, synes 

 uttrykket mig altfor ubestemt; »kanten» kan gælde baade den 

 ytre, knækanten og inderkanten; «branten» kan let misfor- 

 ståes, da det ofte er seteryggen, ikke foten_, som er brattest og 

 træder bestemtest frem i fjeldsiden. Jeg fastholder, at de av mig 

 foreslåede benævnelser er «kortere, bekvemmere og mere malende 

 end de av K. Pettersen foreslåede «ydre og indre stødtrin» og 

 «trinflader»» — og likeså mere karakteristiske end de Geers. Det 

 er utvilsomt en fordel, når alle benævnelser er git med hovednavnet 

 «et sæte». 



17 — Arkiv for Mathematik og Xaturv. B. 14. 



Trykt den 29 Septbr. 1890. 



