266 Andr. M. Hansen. 



A. C. Smith fortæller i sin beskrivelse over Trysild: «Mange 

 Steder paa de øde og skåldede Fjelde ere dybe Veje heel 

 kj endelige, som kaldes Munkeveiene, hvoraf jeg selv har 

 seet nogle. Veiene seer man komme nordenfra, da Munkenes 

 Reiser — efter gammel Fortælling — skedte fra Reen- 

 dalen, og sluttelig komme først længere nordenifra did 

 hen.» De har altså også her været «long knqwn and cele- 

 brated by the natives as the traditional works of their 

 great ancestors» sjm Macculoch siger om indlandsseterne i 

 Skotland (1817). — Efter Schmidts beskrivelse kan man 

 ikke tydelig se h vorlangt syd veiene har været kj endelige. 

 Munkene skulde efter sagnet ha drad fra Trysil til Verm- 

 iand, hvor de skulde være ved Britmessetider — maske 

 den 31 august — . «Et St. Brites eller Bertes Billede har 

 sluttelig der i Landet fordret deres Sukke og andægtige 

 Knæfald.» — Det synes imidlertid, efter hvad Keilhau be- 

 retter fra Faksefjeld og fra Flermoerne 1840, at være sand- 

 synlig, at seteregionen her i virkeligheden strækker sig 

 længere syd end jeg fra først av vovede at anta. 19 ) «Sand- 

 og Gruusmasser ganske af samme Form som i de lave 

 Egne (ved Fjorde og især ved større og mindre Vasdrag) 

 saa hyppigen forekommende Leer- og Sand-Mæler, saae jeg 

 ganske nær ved det Høieste af den maalte Kuppel paa 

 Faxefield, altsaa i et endnu betydeligere Niveau end Be- 

 dækningsmassernes paa Plateau et sydvestlig ved Herje- 

 hagna.» Også Hørbye (1855) omtaler 20 ) en terrasse fra 

 Grøtådalen øst for Fæinun og ved Feragensjøen, hvor den 

 «antyder en gammel Strandlinie, fra en Tid, da denne Sø 

 var i Niveau og forenet med Fæmund. » — Mens Keilhau 

 antar som de ældre skotske og engelske geologer for Loch- 

 haber, at disse «veie» er en «levning fra en tid, da kun det 

 Allerøverste af Faxefjeld ragede op over selve Havet», 

 er det av interesse at notere, at Hørbye i 1855 opstillede 

 en hypotese (s. 378) om «en rækkeformig Nedgliden af Be- 



