Strandlinje-studier. 267 



dækningsmasserne til forklaring af de horizontale Linjer 

 paa Fjeldsiderne, som i Frastand tager sig ud som kun- 

 stigen anlagte Veie, og hvoraf en blandt de mærkeligste 

 sees paa Østsiden af Fondaas i Rendalen» — en teori, der 

 i meget svarer til Prestwich's teori om landslips for 

 «Parallel roads» fra 1879.» 



De umådelige masser af sand og grus i terrasser skildres 

 fra flere steder i Østerdalen av begge disse norske geologer, 

 og allerede Vargas Bedemar 21 ) nævner (1819) fra Fol- 

 dalen «100 — 200' høie sandterrasser, flere over hverandre, 

 med milevis utstrækning» (s. 531, 248, B. 1) og har også 

 været opmærksom på «en flere fod mægtig mergelagtig 

 1er» i Tønset. 



Fra Gudbrandsdalen omtales seter av R. Chambers i 

 1849 a2 ) og senere av J. R. Dakyns 23 ) i 1877, nærmere 

 av Keusch 24 ) i 1885. Også her falder den lange «Vie- 

 flotten», der «strækker sig over hele Bygden» indenfor de 

 grænser, jeg fra først av opstillede. — Derimot har jeg 

 ikke fund et i literaturen noget sted indlandsterrassedannelsen 

 eller seter omtalt fra den anden side av vandskillet eller i 

 større avstand søndenfor seteregionen. Den opstillede teori 

 for deres dannelse må således siges at ha stået sin prøve 

 både likeoverfor h vad den ældre literatur indeholder og 

 likeoverfor hvad de forløbne 5 år har bragt av nyt. 



Selv har jeg havt anledning til senere at undersøke 

 en større del av den norske indlandsseteregion og liste nr. 

 2 indeholder en del nye iagttagelser. Mine observasjoner 

 i somrene. 1886 — 1887 har i det store taget ubetinget styrket 

 teorien. Gennemgående har jeg fundet seter i de dalfører, 

 hvor jeg ifølge teorien skulde vente dem, og terrasserne op- 

 trådte stadig her med store mægtigheder, mens de fuld- 

 stændig ophørte på den anden side av vandskil eller bræ- 

 skil. Derimot viste detalj eundersøkelserne adskillig vanske- 

 lighet. 



