270 Andr. M. Hansen. 



Når man tillike tar i betragtning, at man i disse strøk 

 må arbeide med gamle karter i liten målestok, og at geo- 

 logisk detalj kartlægning endnu mangler, vil det være ind- 

 lysende, at det vil være vanskelig at finde sikre beviser for 

 den sidste istids opadgående bræbevægelses sydgrænse, til 

 hvilken seternes utbredelse er knyttet. Man blir nødt til 

 at holde sig til de store forhold, hvor de lokale indfly deiser 

 ikke kan dække over. 



Heldigvis går de geologiske grænser således, at for 

 store strækninger ingen tvil er mnlig. 



Fra Røras til Lilleelvdalen går Glomdalen næsten på- 

 tværs av den på østlandet almindelige SSO. dalretning. NV. 

 for den går en mærkelig række dalfører fra Grimsas dal 

 over Sevallen, Lonelven, Vingelen, Dalsbygden og Hanka 

 i ca. 50 km. længde parallel hermed. Den let hendelige 

 grænse meil em sparagmiten og trondhjemsskiferen går også 

 nogenlunde parallel med denne retning, SO. for Glomdalen. 

 Derimod har vi tvers på disse tre linjer en række av 

 brndte smådale med SSO. retning, Anrsuen, Hådalen, Narbu- 

 dalen, Hodalen, Brydalen, Værådalen, Tyldalen. Særlig de 

 sydligste av disse dalstrøk f. ex. Teldalen og Auma — 

 Tyldal fører kun ganske korte elve fra de i Grlomdalen 

 mundende dele; og dog er der bygget op kolossale ter- 

 rasser ved disse dalmundinger, op til 100 m. — terrasser, 

 som øiensynlig ikke kan skyldes deres egen virksomhet. 

 Kommer så hertil, at — som man selv fra jernbanen kan se — 

 de svære mæler er bygget op av rødlig sand, som umulig kan 

 være kommen fra de mørke grønlige trondhjemsskifer, som 

 står i f j eldet omkring, — at end videre terrassernes mæg- 

 tighed nærmere synes at stå i forhold til de søndenfor lig- 

 gende dales størrelse med deres nu sydrindende vand end til 

 deres egne elve, blir en tidligere stærk transport fra syd, 

 fra den røde sparagmit tvers over bergartsgrænsen op i 

 Glomdalen ubestridelig, selv om ikke de store masser av 



