272 Andr. M. Hansen. 



at lægge langt øst. Det samlede billede er, selv om seternes 

 sydgrænse ikke med bestemthet kan fastslåes, dog ganske 

 som teorien fordrer den. 



En række omstændigheter tyder også på, at bræskillet 

 må bli at trække langt længere syd end jeg fra først av vovede 

 det. Når man reiser opover en av de østlandske dalfører har 

 man en regelmæssig dalfylding, hvori den nuværende sva- 

 gere elv har skåret sig ned. Men på et bestemt punkt op- 

 træder over denne flate inde ved fjeldsiden en høiere terrasse r 

 oftest med 10 — 15 m. høide, og fra sidedalene optræder 

 snart svære terrasser som bastionagtige fremspring. Disse 

 påbyggede terrasser kan neppe tilskrives elven. De kommer 

 til den almindelige dalflylding som noget nyt, man blir 

 bragt til at søke en ny geologisk faktor — er man 

 kommen over i setes] øernes region? Så vanskelig forhol- 

 dene ved bræskillet er at utrede, er det utrygt bestemt at 

 påstå, at så er tilfældet, men sandsynligheten taler stærkt 

 for det. Dette nye terrassetrin begyndte, såvidt jeg kan 

 se, i Gudbrandsdalen først i Nordre Fron ved Vinstras 

 terrasse (Lomoen) 61° 36', muligt er der dog at også Væne- 

 bygden viser setelignende dannelser. I Østerdalen begynder 

 terrasserne allerede ved Imsas munding 61° 28'. De syd- 

 ligste sikre seter, jeg har fundet, er i Gudbrandsdalen ved 

 Tokse, Nordre Fron, ea. 61° 36', men det er muligt, at 

 Stegberget mellem S. Fron og Venebygden er kranset med 

 en stor sete* 61° 33'. I Østerdalen er den sydligste sete, 

 jeg har besøkt, ved Atnas munding 61° 43', men efter 

 Keilhaus beskrivelse 28 ) skal de findes på Faksefjeld 61° 20'. 

 Ifølge en meddelelse fra prof. R. Collett findes en sete- 

 lignende linje nær Gausdals sanatorium 61° 21'. I Jemt- 

 land synes sydgrænsen i Oviksfj eldene endnu, trods sin 

 troas sin stærke sving mot nord, at gå ned til 62°. 



Der en en del orografiske forhold i Norge, som tyder 

 på en meget sydlig beliggenhet. Den omstændighet, at 



