276 Andr. M. Hausen. 



bræen ikke behøver at ha så særdeles meget større utstræk- 

 ning mot SO. for at bræens egen motstand mot bevægelse 

 i denne retning blir så stor, at bræmassen like indenfor 

 vandskillet lettere overvinder en svak motbakke for så at nå 

 det kortere avfald mot vest. Bræskillet, den linje, hvor 

 brætrykket møter like stor motstand til begge sider, vil 

 nødvendigvis komme til at ligge østenfor vandskillet, 

 landets høideakse, når det brattere avfald ligger vestenfor 

 og bræens utstrækning østenfor er meget større. 



Selv når man kim har ét svakt heldende skåplan og 

 lægger en mægtig bræ midt i skråningen, må følgen bli, 

 at en del av bræen vil bli trykket opover, da motstanden 

 mot bevægelse nødvendigvis, indtil en vis avstand fra bræ- 

 kanten, må være mindst nær kanten. Der vil ved 1000 m. 

 bræer ikke være tale om, at den hele sknlde glide som 

 en isklump nedover bakke — noget som studiet av de 

 rent lokale bræer i Schweiz har lagt altfor nær den alminde- 

 lige opfatning. 



Man kan herimot indvende, at der ved denne forkla- 

 ring er gået ut fra, at nedbøren er nogenlunde ens for- 

 delt på begge sider, mens den i virkeligheden må ha 

 været størst på den til havet vendende brattere side, at 

 brædannelsen her må ha været stærkere og bræmassens 

 akse derfor trukket over til den kant. Dette har vistnok 

 også i nogen grad været tilfældet. Men så særdeles stor 

 forskel har der neppe været endda. Nedslagsarealet er jo 

 til gengeld så meget større på det længere skråplan. Og 

 som bekendt kommer nedbøren i det sydlige Norge den dag 

 idag væsentlig fra øst. Hele den skandinaviske indlandsis 

 havde sin længdeakse langs den herskende nordatlantiske 

 nedbørsvind, sydvesten, og fordelingen på de to længdesider 

 blev vist ikke så svært ulike. Bræen virkede vel også, på 

 ssmme måte som Grønlands indlandsis, til at kløve hvirvel- 

 centrenes bane, således at flere end nu gik østenfor. 23 



